ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № ЗПП/320/10/22                                                                   Суддя (судді) першої інстанції: Панченко Н.Д.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

  27 вересня 2022 року                                                                                          м. Київ
          
Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Суддя-доповідач:                              Файдюка В.В.
суддів:                                                  Мєзєнцева Є.І.
                                                            Собківа Я.М.
При секретарі:                              Шепель О.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Київського окружного адміністративного суду від 20 травня 2022 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Глевахівської селищної ради Васильківського району Київської області про зобов`язання вчинити дії, -
В С Т А Н О В И В :
ОСОБА_1 (далі – позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до Київського окружного адміністративного суду із заявою про забезпечення позову до подання адміністративного позову ОСОБА_1 до Глевахівської селищної ради Васильківського району Київської області (далі – відповідач, рада) про зобов`язання вчинити дії.
У даній заяві ОСОБА_1 просив суд застосувати заходи забезпечення позову шляхом заборони Глевахівській селищній раді Васильківського району Київської області передавати раніше надану заявникові земельну ділянку №60 лінії 7 садівничого масиву «Глеваха-1» іншим особам, а також надавати іншим особам, окрім заявника, дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення зазначеної вище земельної ділянки №60 лінії 7 садівничого масиву «Глеваха-1».
Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 20 травня 2022 року в задоволенні даного клопотання – відмовлено.
При постановленні оскаржуваної ухвали суд першої інстанції виходив з того, що заява про забезпечення позову не містила жодних доказів щодо намірів Глевахівської селищної ради передати у власність іншої особи земельну ділянку №60 лінії 7 садівничого масиву «Глеваха-1» або ж надати дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення вказаної земельної ділянку у власність інших осіб.
Водночас, саме лише припущенну заявника, що Глевахівською селищною радою будуть вчинені вказані протиправні дії не є достатньою підставою для застосування судом заходів забезпечення позову.
Не погоджуючись з прийнятим рішенням, позивач звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати зазначену ухвалу та прийняти нове рішення, яким задовольнити клопотання про забезпечення позову.
Апеляційна скарга обґрунтована тим, що підкреслене слово «може» у п. 1 ч. 2 статті 150 Кодексу адміністративного судочинства України вказує на те, що доведенню у даному випадку підлягає не намір відповідача вчинити дії, які позивач у своїй заяві про забезпечення позову просить суд заборонити, а той факт, що у разі вчинення таких дій відповідачем, це істотно ускладнить чи унеможливить виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду, що було зроблено у заяві про забезпечення позову.
Крім того, у даному випадку виконується й умова задоволення заяви про забезпечення позову, яка зазначена у п. 2 ч. 2 статті 150 КАС України.
Апелянтом також зазначено, що до своєї заяви про забезпечення позову позивач додав докази того, що він неодноразово звертався до Глевахівської селищної ради з запитами про те, чи не готують вони рішення про надання дозволу іншим особам на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення переданої йому раніше у власність земельної ділянки № 60 лінії 7 садівничого масиву «Глеваха-1» у їх власність, дати, часу, місця проведення та порядку денного наступної сесії Глевахівської селищної ради, проте, у порушення вимог Законів України «Про звернення громадян» та «Про доступ до публічної інформації» відповідей на них так і не отримав, незважаючи на те, що усі відведені цими законами на це строки вже минули.
Інформація про дату, час, місце проведення та порядок денний чергової сесії Глевахівської селищної ради на її веб-сайті також не оприлюднюється.
Таким чином, через протиправні дії відповідача, Глевахівської селищної ради, які виразилася в ігноруванні запитів позивача, у нього не було ніякої можливості отримати офіційні підтвердження того, що Глевахівська селищна рада таки готує рішення про передачу раніше наданої мені земельної ділянки № 60 лінії 7 садівничого товариства «Глеваха-1» іншим особам.
Більш того, якби таке рішення Глевахівською селищною радою не готувалося б, то її посадовим особам, до яких звертався позвиач з відповідними запитами, було б нескладно повідомити про це хоча б електронною поштою.
Таким чином, необхідність застосування такого заходу забезпечення позову, як заборона відповідачу вчиняти будь-які дії, пов`язані з передачею у власність або користування спірної земельної ділянки іншим особам, у тому числі надавати дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення вищезазначеної земельної ділянки, затверджувати проекти відведення земельної ділянки, полягає в тому, що передача у власність або користування зазначеної земельної ділянки відповідачем іншим особам, може унеможливити в подальшому виконання рішення суду у разі задоволення позову.
У строк, установлений судом, відзив на апеляційну скаргу не надходив. 
Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга позивача не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Відповідно до норм статті 150 КАС України суд за заявою учасника справи або з власної ініціативи має право вжити визначені цією статтею заходи забезпечення позову.
Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо:
1) невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду; або
2) очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю.
Ухвалу про забезпечення позову постановляє суд першої інстанції, а якщо розпочато апеляційне провадження, то таку ухвалу може постановити суд апеляційної інстанції.
Перелік видів забезпечення позову встановлено ч.1 статті 151 Кодексу адміністративного судочинства України, а саме: 1) зупиненням дії індивідуального акта або нормативно-правового акта; 2) забороною відповідачу вчиняти певні дії; 4) забороною іншим особам вчиняти дії, що стосуються предмета спору; 5) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку.
Згідно ч.2 статті 151 КАС України суд може застосувати кілька заходів забезпечення позову. Заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Суд також повинен враховувати співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, із наслідками вжиття заходів забезпечення позову для заінтересованих осіб.
Отже, забезпечення адміністративного позову - це вжиття судом визначених КАС України заходів щодо створення можливості реального виконання у майбутньому рішення суду, якщо його буде прийнято на користь позивача.
При цьому, суд повинен у кожному випадку, виходячи з конкретних доказів, встановити, чи є хоча б одна з названих вище обставин, і оцінити, чи не може застосуванням заходів забезпечення позову бути завдано ще більшої шкоди, ніж та, якій можна запобігти.
Також, суд має встановити зв`язок між конкретним заходом забезпечення позову і предметом спору та те, що певний захід забезпечення позову відповідає обраному способу судового захисту, спроможний забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову.
При вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; ймовірності ускладнення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушення у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є у часниками даного судового процесу.
При цьому суд оцінює наявність обставин, що зумовлює застосування відповідних заходів, за своїм внутрішнім переконанням з урахуванням доказів, що містяться в матеріалах справи, керуючись законом.
Окрім іншого, очевидні ознаки протиправності оскарженого рішення та порушення таким рішенням прав, свобод або інтересів осіб, які звернулися до суду, повинні, насамперед, існувати поза обґрунтованим сумнівом.
Як вбачається із заяви позивача, спір між сторонами виник з приводу не прийняття рішення суб`єкта владних повноважень про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність.
Подана заява про забезпечення позову має на меті заборонити відповідачу приймати рішення, що спрямовані на передачу земельної ділянки № 60 лінії 7 садівничого масиву «Глеваха-1», будь-яким яким іншим (третім) особам.
Виходячи з визначеного позивачем предмету спору, правової природи спірних правовідносин, суд апеляційної інстанції погоджується з судом першої інстанції про відсутність правових підстав для вжиття заходів забезпечення позову шляхом заборони відповідачу вчиняти певні дії.
Всі наведені позивачем у заяві про забезпечення позову обставини потребують доказуванню, крім того, їх не можна вважати такими, що очевидно призведуть до заподіяння шкоди правам та інтересам позивача до ухвалення рішення в адміністративній справі.
Згідно норм ЗК України набуття особами права власності або користування на земельну ділянку відбувається поетапно, починаючи з отримання дозволу на розробку проекту землеустрою, який оформлюється відповідним рішенням органу місцевого самоврядування або органу державної влади, затвердження такого проекту землеустрою та завершується рішенням про передачу земельної ділянки у власність або користування.
При цьому, на законодавчому рівні відсутня пряма заборона для подання декількома особами аналогічних заяв щодо однієї земельної ділянки. Також отримання такого дозволу не гарантує особі чи невизначеному колу осіб позитивного рішення про надання земельної ділянки у користування, оскільки сам по собі дозвіл не являється правовстановлюючим актом.
Згідно правової позиції Великої Палати Верховного Суду, наведеної у постанові від 17 жовтня 2018 року у справі №380/624/16-ц, рішення про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність є стадією процесу отримання права власності чи користування на земельну ділянку. Однак, затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність не гарантує особі чи невизначеному колу осіб набуття такого права.
Згідно приписів статті 125 ЗК України, право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. При цьому, документи, що посвідчують право на земельну ділянку, визначені у статті 126 ЗК України.
Колегія суддів зазначає, що виходячи з аналізу приписів статей 116, 118 ЗК України, отримання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки не означає позитивного рішення про надання її у власність або користування, що фактично вказує про відсутність обтяжень земельної ділянки у такому випадку.
В даному випадку, як позивач, так інші особи мають рівне право розробити проекти землеустрою, подальше затвердження яких відбувається із кінцевим визначенням особи, що отримає право власності на ділянку.
Тому у суду відсутні підстави вважати наявність пріоритетного права позивача на затвердження проекту землеустрою.
А наведені у заяві про забезпечення позову обставини щодо очевидної протиправної бездіяльності відповідача входять до кола обставин, які необхідно встановити під час розгляду судом справи по суті.
За таких обставин висновок суду першої інстанції про відмову у задоволенні заяви про забезпечення позову є правомірним та обґрунтованим.
Таким чином, доводи апеляційної скарги висновків суду попередньої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді клопотання неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права. 
А тому вірним є рішення суду першої інстанції про відмову в задоволенні клопотання позивача про вжиття заходів забезпечення позову. 
Отже при винесенні оскаржуваної ухвали судом першої інстанції було дотримано всіх вимог законодавства, а тому відсутні підстави для її скасування.
За правилами статті 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 243, 246, 312, 315, 316, 321, 325, 328  КАС України суд,

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.
Ухвалу Київського окружного адміністративного суду від 20 травня 2022 року - залишити без змін. 
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, та оскарженню не підлягає відповідно до статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України.
Повний текст постанови виготовлено 27 вересня 2022 року.

Головуючий суддя:                                                                      В.В. Файдюк
                     
                     Судді:                                                                       Є.І. Мєзєнцев
                                                                                                    
                                                                                                    Я.М. Собків