ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/4801/22 Справа № 202/5399/16-ц 	  	Суддя у 1-й інстанції - Слюсар Л. П. Суддя у 2-й інстанції - Єлізаренко І. А.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 листопада 2022 року                                                                м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Дніпровського апеляційного суду у складі:
головуючого судді Єлізаренко І.А.
суддів Красвітної Т.П., Свистунової О.В. 
за участю секретаря Паромової О.О.
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Акціонерного товариства “Правекс-Банк” на рішення Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 28 травня 2020 року у справі за позовом Акціонерного товариства “Правекс-Банк” до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, та за зустрічною позовною заявою ОСОБА_1 до Акціонерного товариства “Правекс-Банк” про захист прав споживачів та визнання кредитного договору неукладеним,-

В С Т А Н О В И Л А:

У серпні 2016 року ПАТ КБ “Правекс-Банк” звернулися до суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості.
       В обґрунтування позовних вимог ПАТ КБ “Правекс-Банк” посилалися на те, що відповідно до договору №4276-006/07Р від 28 лютого 2007 року, відповідач ОСОБА_1 отримала кредит у розмірі 51 750 доларів США зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 12,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 12 січня 2032 року. У порушення умов договору відповідач ОСОБА_1 свої зобов`язання належним чином не виконала, у зв`язку із чим виникла заборгованість у розмірі 23278,61 доларів США, з яких: 21125,14 доларів США – сума кредиту; 2153,47 доларів США – сума відсотків. У забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором, було укладено договір іпотеки №4276-006/07Р. Вимоги до відповідача ОСОБА_1 , що випливають із зазначеного договору, були забезпечені шляхом укладання з відповідачем ОСОБА_2 договору поруки № 4276-006/07Р від 28 лютого 2007 року, у зв`язку з чим вони є солідарними відповідачами за пред`явленим до стягнення боргом. На підставі викладеного ПАТ КБ “Правекс-Банк” просили суд стягнути солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на свою користь заборгованість за кредитним договором № 4276-006/07Р від 28 лютого 2007 року у розмірі 23278,61 доларів США, яка складається із: 21125,14 доларів США – сума кредиту; 2153,47 доларів США – сума відсотків, та стягнути солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , судові витрати по справі у розмірі 8679 грн. 37 коп. 
       У грудні 2016 року ОСОБА_1 звернулася до суду із зустрічною позовною заявою до ПАТ КБ “Правекс-Банк” про захист прав споживачів та визнання кредитного договору не укладеним.
       В обґрунтування зустрічних позовних вимог ОСОБА_1 посилалася на те, що в наданій до суду ксерокопії кредитного договору № 4276-006/07Р від 28 лютого 2007 року умисно змінені суттєві умови, зокрема змінено суму кредиту та валюту кредиту, проценти за користування кредитом, відсутні підписи ОСОБА_1 на сторінках договору№1-4. Надана до суду ксерокопія “Договору про внесення змін та доповнень до кредитного договору № 4276-006/07Р від 28 лютого 2007 року”, який укладено 21 січня 2015 року є фіктивним, оскільки банк змінив дату укладання угоди, документ був підписаний вірогідно 28 лютого 2007 року. На підставі викладеного ОСОБА_1 просила суд відповідно до ст.ст.638,640, ч.ч. 1-3 ст.215, ч.2 ст.1055 ЦК України визнати кредитний договір № 4276-006/07Р від 28 лютого 2007 року, таким що не укладався.
       Ухвалою Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 10 травня 2017 року прийнято зустрічну позовну заяву ОСОБА_1 до ПАТ КБ “Правекс-Банк” про захист прав споживачів та визнання кредитного договору неукладеним та об`єднано в одне провадження з первісним позовом ПАТ КБ “Правекс-Банк” до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості (т.1 а.с. 100).
       Ухвалою Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 28 травня 2020 року закрито провадження у справі в частині позовних вимог АТ “Правекс Банк” до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості, на підставі п.7 ч.1 ст.255 ЦПК України, у зв`язку зі смертю ОСОБА_2 (т.5 а.с. 141-142).
       Рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 28 травня 2020 року відмовлено у задоволенні позовних вимог АТ “Правекс Банк” до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості. Відмовлено у задоволенні зустрічної позовної заяви ОСОБА_1 до АТ “Правекс Банк” про захист прав споживачів та визнання кредитного договору не укладеним (т.5 а.с.145-154).
В апеляційній скарзі АТ “Правекс-Банк” просили рішення суду від 28 травня 2020 року скасувати в частині відмови у задоволенні позовних вимог АТ “Правекс-Банк” та ухвалити в цій частині нове судове рішення, яким задовольнити позовні вимоги банку, посилаючись на неповне та неправильне встановлення судом обставини, що мають значення для справи, внаслідок неправильного дослідження і оцінки наданих суду доказів.
В іншій частині рішення суду учасниками справи не оскаржується.
У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 просить апеляційну скаргу АТ “Правекс-Банк” залишити без задоволення, рішення суду від 28 травня 2020 року залишити без змін.
Постановою Дніпровського апеляційного суду від 17 березня 2021 року  апеляційну скаргу АТ “Правекс-Банк” задоволено. Рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 28 травня 2020 року в частині відмови у задоволенні позову АТ “Правекс-Банк” до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, скасовано та ухвалено в цій частині нове. Позов АТ “Правекс-Банк” до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ “Правекс-Банк”, заборгованість за кредитним договором у розмірі 23 278,61 доларів США, що за курсом НБУ станом на 27 січня 2021 року становить 653960 грн. 87 коп., яка складається з: 21125,14 доларів США, що за курсом НБУ станом на 27 січня 2021 року становить 593463 грн. 91 коп. - суми кредиту; 2153,47 доларів США, що за курсом НБУ станом на 27 січня 2021 року становить 60496 грн. 96 коп. - суми відсотків. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ “Правекс-Банк” судові витрати у розмірі 21698 грн. 38 коп. (т.5 а.с.212-219).
Постановою Верхового Суду від 12 травня 2022 року касаційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково. Постанову Дніпровського апеляційного суду від 17 березня 2021 року скасовано в частині вирішення позовних вимог АТ “Правекс Банк” до ОСОБА_1  про стягнення заборгованості, справу в цій частині направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції (т.6 а.с.39-45).
       Перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в оскаржуваній частині в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити частково з наступних підстав.
Відповідно до ст.ст.12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. 
Відповідно до вимог частини 1 статті 367 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку суд переглядає справу за наявними і ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
       Як вбачається з матеріалів справи, 28 лютого 2007 року між ПАТ КБ “Правекс Банк” (правонаступником якого є АТ “Правекс-Банк”) та ОСОБА_1 було укладено Кредитний Договір №4276-006/07Р (т.1 а.с 9-11).
       Відповідно до п.1.1 Договору банк надає позичальнику кредит в іноземній валюті на загальну суму 51750 доларів США для споживчих цілей, а також з метою оплати страхових внесків відповідно до договору страхування нерухомого майна.
       Кредит надається позичальнику строком з 28 лютого 2007 року до 28 лютого 2032 року зі сплатою 12 відсотків річних.
       Пунктом 1.3 вказаного договору визначено, що у кожному випадку невиконання (неналежного виконання) позичальником своїх зобов`язань за цим договором (відносно строків сплати процентів і повернення кредиту та/або сплати процентів та/або повернення кредиту не в повному обсязі), розмір процентної ставки збільшується на 1 (один) відсоток річних, починаючи від розміру, встановленого в п.1.2 даного договору. У випадку наступного невиконання позичальником своїх зобов`язань за цим договором розмір процентної ставки збільшується з урахуванням збільшення відсоткових ставок, зроблених раніше, відповідно до умов даного пункту договору. Новий розмір процентної ставки встановлюється від дня, наступного за днем, в який позичальник повинен був виконати свої зобов`язання, однак не виконав їх або виконав не в повному обсязі.
       Згідно з п.п.4.1-4.2 договору позичальник зобов`язався погашати заборгованість за кредитом рівними частинами в сумі 173 долари США щомісяця до 10 числа наступного місяця.
       Пунктом 6.1.7 кредитного договору передбачено, що у випадку виникнення подій, вказаних, зокрема, у пункті 4.4 (виникнення у позичальника прострочення щодо погашення заборгованості за кредитом та (або) сплати відсотків за користування кредитом) позичальник зобов`язаний достроково погасити заборгованість за кредитом та відсотками у повному розмірі, а також сплатити пеню та штраф.
       У пункті 4.4 кредитного договору сторони погодили, що про припинення строку користування кредитом банк письмово повідомляє позичальника.
       Відсотки за користування грошовими коштами підлягають сплаті щомісяця у строк до 10 числа місяця, наступного за нарахуванням відсотків, а також у момент повернення кредиту, визначений у п.1.2 даного договору.
       Відсотки за користування грошовими коштами нараховуються щомісяця, виходячи з фактичної кількості днів у процентному періоді. Відсотки нараховуються банком протягом строку користування кредитом, відповідно до пункту 1.2 даного договору. Рік умовно прийнято рівним 360 дням (пункт 10.1 кредитного договору).
       Відповідно до пункту 9.1 кредитного договору за порушення строків погашення заборгованості за кредитом або внесення процентів за користування грошовими коштами позичальник сплачує пеню за кожен день прострочення в розмірі подвійної відсоткової ставки, зазначеної в пункті 1.2 даного договору, що діяла в період прострочення, від суми заборгованості за весь період прострочення.
       21 січня 2015 року між ПАТ КБ “Правекс-Банк” та ОСОБА_1 було укладено Договір про внесення змін та доповнень до кредитного договору №4276-006/07Р від 28 лютого 2007 року, у зв`язку з провадженням нової банківської інформаційної системи та програмного забезпечення встановлено порядок погашення заборгованості за кредитним договором (т.1 а.с.12, 13).
       Вимоги до відповідача ОСОБА_1 були забезпечені шляхом укладання договору іпотеки №4276-006/07Р від 28 лютого 2007 року, відповідно до якого іпотекодавець передає в іпотеку Іпотекодержателю належне йому на праві власності нерухоме майно: квартиру АДРЕСА_1 (т.1 а.с.14, 15).
       Пунктом 1.2.1 договору іпотеки визначено, що іпотекодавець зобов`язаний повернути кредит у розмірі 51750,00 доларів США у строк до 28 лютого 2032 року шляхом перерахування грошових коштів на позичковий рахунок відповідно до пункту 4.1 кредитного договору.
       Крім того, вимоги до відповідача ОСОБА_1  були забезпечені шляхом укладання з ОСОБА_2  договору поруки №4276-006/07Р від 28 лютого 2007 року, предметом договору є надання поруки Поручителем перед Кредитором за виконання  ОСОБА_1  своїх обов`язків за кредитним договором від 28 лютого 2007 року №4276-006/07Р (т.1 а.с.16). 
       Звернувшись до суду з вказаним позовом, ПАТ КБ “Правекс Банк” посилалися на те, що у зв`язку з неналежним виконанням відповідачем ОСОБА_1 умов кредитного договору №4276-006/07Р від 28 лютого 2007 року утворилася заборгованість.
       З наданого банком розрахунку заборгованості за кредитним договором №4276-006/07Р від 28 лютого 2007 року вбачається, що ОСОБА_1 перед банком має заборгованість станом на 21 квітня 2016 року у розмірі 23278,61доларів США, яка складається із: 21125,14 доларів США – заборгованість за кредитом; 2153,47 доларів США – заборгованість по процентам за користування кредитом (т.1 а.с.3-7). 
       Ухвалою Індустріального районного суду міста Дніпропетровська
від 19 липня 2018 року призначено у справі судову економічну експертизу (т.1 а.с.228-231).
       Відповідно до Висновку судового експерта Буряк Т.М. Дніпропетровського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру №12/11.3/120 від 19 жовтня 2018 року за результатами судово-економічної експертизи, в межах наданих документів, документально не підтверджується видача коштів у сумі 51750,00 доларів США (або 71750 доларів США) позичальнику ОСОБА_1 за кредитним договором №4276-006/07Р від 28 лютого 2007 року (т.1 а.с.235-250, т.2 а.с.1-5). 
Відмовляючи у задоволенні позовних вимог АТ “Правекс Банк”, суд першої інстанції послався на їх недоведеність, однак погодитися з такими висновками суду неможливо, оскільки суд дійшов них за неповного засування обставин, що мають значення для справи, неправильного застосування норм матеріального права, що відповідно до ст.376 ЦПК України є підставою для скасування рішення суду та ухвалення нового рішення.
Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
       За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
       Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
       У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог – відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
       Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).
       Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. 
       Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).
       За змістом статті 1056-1 ЦК України у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.
       Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
       Згідно зі статтею 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
       За змістом статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.
       Частинами першою, другою статті 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.
       Встановлено, 28 лютого 2007 року між ПАТ КБ “Правекс Банк” (правонаступником якого є АТ “Правекс-Банк”) та ОСОБА_1 було укладено Кредитний Договір №4276-006/07Р (т.1 а.с 9-11).
       Відповідно до п.1.1 Договору банк надає позичальнику кредит в іноземній валюті на загальну суму 51750 доларів США для споживчих цілей, а також з метою оплати страхових внесків відповідно до договору страхування нерухомого майна.
       Кредит надається позичальнику строком з 28 лютого 2007 року до 28 лютого 2032 року зі сплатою 12 відсотків річних.
       Пунктом 1.3 вказаного договору визначено, що у кожному випадку невиконання (неналежного виконання) позичальником своїх зобов`язань за цим договором (відносно строків сплати процентів і повернення кредиту та/або сплати процентів та/або повернення кредиту не в повному обсязі), розмір процентної ставки збільшується на 1 (один) відсоток річних, починаючи від розміру, встановленого в п.1.2 даного договору. У випадку наступного невиконання позичальником своїх зобов`язань за цим договором розмір процентної ставки збільшується з урахуванням збільшення відсоткових ставок, зроблених раніше, відповідно до умов даного пункту договору. Новий розмір процентної ставки встановлюється від дня, наступного за днем, в який позичальник повинен був виконати свої зобов`язання, однак не виконав їх або виконав не в повному обсязі.
       Згідно з п.п.4.1-4.2 договору позичальник зобов`язався погашати заборгованість за кредитом рівними частинами в сумі 173 долари США щомісяця до 10 числа наступного місяця.
       Пунктом 6.1.7 кредитного договору передбачено, що у випадку виникнення подій, вказаних, зокрема, у пункті 4.4 (виникнення у позичальника прострочення щодо погашення заборгованості за кредитом та (або) сплати відсотків за користування кредитом) позичальник зобов`язаний достроково погасити заборгованість за кредитом та відсотками у повному розмірі, а також сплатити пеню та штраф.
       У пункті 4.4 кредитного договору сторони погодили, що про припинення строку користування кредитом банк письмово повідомляє позичальника.
       Відсотки за користування грошовими коштами підлягають сплаті щомісяця у строк до 10 числа місяця, наступного за нарахуванням відсотків, а також у момент повернення кредиту, визначений у п.1.2 даного договору.
       Відсотки за користування грошовими коштами нараховуються щомісяця, виходячи з фактичної кількості днів у процентному періоді. Відсотки нараховуються банком протягом строку користування кредитом, відповідно до пункту 1.2 даного договору. Рік умовно прийнято рівним 360 дням (пункт 10.1 кредитного договору).
       Відповідно до пункту 9.1 кредитного договору за порушення строків погашення заборгованості за кредитом або внесення процентів за користування грошовими коштами позичальник сплачує пеню за кожен день прострочення в розмірі подвійної відсоткової ставки, зазначеної в пункті 1.2 даного договору, що діяла в період прострочення, від суми заборгованості за весь період прострочення.
       21 січня 2015 року між ПАТ КБ “Правекс-Банк” та ОСОБА_1 було укладено Договір про внесення змін та доповнень до кредитного договору №4276-006/07Р від 28 лютого 2007 року, у зв`язку з провадженням нової банківської інформаційної системи та програмного забезпечення встановлено порядок погашення заборгованості за кредитним договором (т.1 а.с.12, 13).
       Вимоги до відповідача ОСОБА_1 були забезпечені шляхом укладання договору іпотеки №4276-006/07Р від 28 лютого 2007 року, відповідно до якого іпотекодавець передає в іпотеку Іпотекодержателю належне йому на праві власності нерухоме майно: квартиру АДРЕСА_1 (т.1 а.с.14, 15).
       Пунктом 1.2.1 договору іпотеки визначено, що іпотекодавець зобов`язаний повернути кредит у розмірі 51750,00 доларів США у строк до 28 лютого 2032 року шляхом перерахування грошових коштів на позичковий рахунок відповідно до пункту 4.1 кредитного договору.
       Крім того, вимоги до відповідача ОСОБА_1  були забезпечені шляхом укладання з ОСОБА_2  договору поруки №4276-006/07Р від 28 лютого 2007 року, предметом договору є надання поруки Поручителем перед Кредитором за виконання  ОСОБА_1  своїх обов`язків за кредитним договором від 28 лютого 2007 року №4276-006/07Р (т.1 а.с.16). 
       На підтвердження обставин виконання банком зобов`язань видачі кредитних коштів надано банківську виписку по рахунку НОМЕР_1 /USD за період з 28 лютого 2007 року по 20 травня 2012 року, відповідно до якої операцію відображено за дебетом рахунку, призначення платежу “Кредит выдан согласно распоряжению от 28/02/2007 по договору №4276-006/07Р от 28/02/2007, заключенному с ОСОБА_1 (т.2 а.с.32-40).
       Таким чином, вказаними доказами підтверджується факт отримання позичальником кредиту в розмірі, визначеному кредитним договором №4276-006/07Р від 28 лютого 2007 року.
       Такі висновки викладені у постановах Верховного Суду від 30 серпня 2019 року у справі № 353/614/15-ц (провадження № 61-14701св18), від 05 грудня 2019 року у справі № 759/6389/17 (провадження № 61-4238св19) та від 23 вересня 2020 року у справі № 759/9446/15-ц (провадження № 61-11243св19), оскільки виписка з особового рахунку є належним та допустимим доказом підтвердження виконаної операції з виплати позичальнику суми кредитних коштів.
       У зв`язку з неналежним виконанням відповідачем ОСОБА_1 умов кредитного договору №4276-006/07Р від 28 лютого 2007 року утворилася заборгованість.
       З наданого банком розрахунку заборгованості за кредитним договором №4276-006/07Р від 28 лютого 2007 року вбачається, що ОСОБА_1 перед банком має заборгованість станом на 21 квітня 2016 року у розмірі 23278,61доларів США, яка складається із: 21125,14 доларів США – заборгованість за кредитом; 2153,47 доларів США – заборгованість по процентам за користування кредитом (т.1 а.с.3-7). 
       Ухвалою Індустріального районного суду міста Дніпропетровська
від 19 липня 2018 року призначено у справі судову економічну експертизу (т.1 а.с.228-231).
       Для проведення експертизи було надано два договори від 28 лютого
2007 року за № 4276-006/07Р, що містять різну інформацію про розмір кредиту, відсоткову ставку та порядок погашення тіла кредиту.
       Наданий ОСОБА_1 за первісним позовом примірник кредитного договору на першій–четвертій сторінках не містить печатки та підпису уповноваженої особи банку, не скріплений належним чином.
       Відповідно до Висновку судового експерта Буряк Т.М. Дніпропетровського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру №12/11.3/120 від 19 жовтня 2018 року за результатами судово-економічної експертизи, в межах наданих документів, документально не підтверджується видача коштів у сумі 51750,00 доларів США (або 71750 доларів США) позичальнику ОСОБА_1 за кредитним договором №4276-006/07Р від 28 лютого 2007 року (т.1 а.с.235-250, т.2 а.с.1-5). 
       Однак, вказаний висновок експертизи не може бути належним та допустимим доказом, оскільки для проведення цієї експертизи було надано два договори, зокрема, і поданий  ОСОБА_1 примірник, на першій–четвертій сторінках якого не міститься печатка та підпис уповноваженої особи банку, а сам договір не скріплений належним чином.
       Встановлено, згідно з пунктом 1.1 кредитного договору кредит у розмірі 51750,00 доларів США надано на споживчі потреби. 
       Пунктом 1.2 вказаного договору передбачено сплату 12 % річних за користування кредитними коштами.
       Пунктом 6.1.7 кредитного договору передбачено, що у випадку виникнення подій, вказаних, зокрема, у пункті 4.4 (виникнення у позичальника прострочення щодо погашення заборгованості за кредитом та (або) сплати відсотків за користування кредитом) позичальник зобов`язаний достроково погасити заборгованість за кредитом та відсотками у повному розмірі, а також сплатити пеню та штраф.
       У пункті 4.4 кредитного договору сторони погодили, що про припинення строку користування кредитом банк письмово повідомляє позичальника.
       Слід зазначити, норми матеріального права в редакції, що була чинною до 10 червня 2017 року, встановлювали обов`язковий досудовий порядок врегулювання питання дострокового повернення коштів за договором про надання споживчого кредиту.
       За змістом пункту 22 частини першої статті 1 Закону України “Про захист прав споживачів” споживач – фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника.
       Згідно з п. 23 ч. 1 ст. 1 Закону України “Про захист прав споживачів” (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) споживчий кредит – кошти, що надаються кредитодавцем (банком або іншою фінансовою установою) споживачеві на придбання продукції.
       Відповідно до ч.10 ст. 11 вказаного Закону якщо кредитодавець згідно з договором про надання споживчого кредиту одержує внаслідок порушення споживачем умов договору право на вимогу повернення споживчого кредиту, строк виплати якого ще не настав, або на вилучення продукції чи застосування іншої санкції, він може використати таке право лише у разі: затримання сплати частини кредиту та/або відсотків щонайменше на один календарний місяць, а за споживчим кредитом, забезпеченим іпотекою, та за споживчим кредитом на придбання житла щонайменше – на три календарні місяці; або перевищення сумою заборгованості суми кредиту більш як на десять відсотків; або несплати споживачем більше однієї виплати, яка перевищує п`ять відсотків суми кредиту; або іншого істотного порушення умов договору про надання споживчого кредиту.
       Якщо кредитодавець на основі умов договору про надання споживчого кредиту вимагає здійснення внесків, строк сплати яких не настав, або повернення споживчого кредиту, такі внески або повернення споживчого кредиту можуть бути здійснені споживачем протягом тридцяти календарних днів, а за споживчим кредитом, забезпеченим іпотекою, та за споживчим кредитом на придбання житла – шістдесяти календарних днів з дня одержання повідомлення про таку вимогу від кредитодавця. Якщо протягом цього періоду споживач усуне порушення умов договору про надання споживчого кредиту, вимога кредитодавця втрачає чинність.
       Наведені приписи дають підстави для висновку, що ч.10
ст. 11 зазначеного Закону (у редакції, що була чинною до 10 червня
2017 року – набрання чинності Закону України «Про споживче кредитування»), встановила обов`язковий досудовий порядок врегулювання питання дострокового повернення коштів за договором про надання споживчого кредиту.
       Подібні висновки викладено у постанові Верховного Суду від 08 грудня
2021 року у справі № 409/1398/18.
       Заперечуючи проти заявлених позовних вимог, ОСОБА_1 вказувала, що банком їй не було надіслано вимоги про дострокове виконання основного зобов`язання.
       Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 19 липня 2022 року було витребувано у АТ “Правекс-Банк” наступні докази:- розрахунок заборгованості за кредитним договором № 4276-006/07Р від 28 лютого 2007 року, укладеним між АКБ “Правекс-Банк” та ОСОБА_1 , із зазначенням всіх складових заборгованості та зазначенням розміру кожного місячного платежу за кожним місяцем проплати, станом на момент звернення банку до суду з цим позовом — на 21 квітня 2016 року; - яку саме заборгованість — поточну чи залишок кредиту після зміни строку виконання зобов`язання за кредитним договором № 4276-006/07Р від 28 лютого 2007 року АТ “Правекс-Банк” просить стягнути з ОСОБА_1 ; - докази на підтвердження направлення банком ОСОБА_1 вимоги про дострокове виконання основного зобов`язання за кредитним договором та докази отримання боржником ОСОБА_1 вказаної вимоги (т. 6 а.с.58, 59).
       На виконання ухвали суду від 19 липня 2022 року АТ “Правекс-Банк” надали розрахунок заборгованості за кредитним договором № 4276-006/07Р від 28 лютого 2007 року, укладеним між АКБ “Правекс-Банк” та ОСОБА_1 станом на момент звернення банку до суду з цим позовом — на 21 квітня 2016 року (т.6 а.с.70-72).
       АТ “Правекс-Банк” зазначили, що просять стягнути з відповідача залишок кредиту після зміни строку виконання зобов`язання за кредитним договором № 4276-006/07Р від 28 лютого 2007 року (т.6 а.с.69).
       АТ “Правекс-Банк” зазначили, що докази на підтвердження направлення банком ОСОБА_1 вимоги про дострокове виконання основного зобов`язання за кредитним договором та докази отримання боржником ОСОБА_1 вказаної вимоги не збереглися (т.6 а.с.69).
       Отже, наданий позичальнику кредит є споживчим, тому обов`язковою умовою стягнення заборгованості за кредитним договором, строк виплати якого не настав, з урахуванням вимог статті 11 Закону України “Про захист прав споживачів” (в редакції чинній до 10 червня 2017 року), є збіг 30 календарних днів після отримання позичальником вимоги банку про дострокове повернення кредиту, сплати процентів та інших платежів.
       Подібні висновки викладено у постанові Верховного Суду від 17 січня
2022 року у справі № 1519/2-4141/11.
       Однак, встановлено, вимогу банку про дострокове повернення кредиту, сплати процентів та інших платежів за вказаним кредитним договором позичальнику ОСОБА_1 банк не направляв, доказів на підтвердження зазначеного суду банком не надано. 
       Статтею 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.
       Згідно зі статтею 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.
       За змістом статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.
       Слід зазначити, матеріали справи не місять та банком не надано доказів того, що кредитор направляв позичальнику вищевказану вимогу та чи отримувала остання цю вимогу. 
       Матеріали справи також не містять доказів на підтвердження вказаних обставин.
       Звернення банку до суду з позовом до ОСОБА_1 про дострокове повернення коштів за договором про надання споживчого кредиту не замінює визначений вказаним Законом порядок. 
       Якщо кредитодавець звертається до суду з таким позовом, не виконавши вимоги частини десятої статті 11 Закону України “Про захист прав споживачів” (у редакції, чинній до 10 червня 2017 року), не дотримавши передбачений зазначеним договором порядок, який не має погіршувати порівняно із цим Законом становище споживача, то в останнього як у позичальника відсутній обов`язок достроково повернути кошти за договором про надання споживчого кредиту, а у суду відсутня підстава для задоволення відповідного позову у частині, яка стосується дострокового стягнення коштів за таким договором.
       Подібні висновки викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду
від 26 травня 2020 року у справі № 638/13683/15-ц.
       Отже, банком не доведено дотримання передбаченого порядку досудового врегулювання спору шляхом направлення позичальнику вимоги про дострокове виконання основного зобов`язання за кредитним договором та докази отримання боржником ОСОБА_1 , тому відсутні підстава для задоволення позовних вимог АТ “Правекс-Банк”.
       За таких обставин, враховуючи викладене, апеляційну скаргу слід задовольнити частково, рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 28 травня 2020 року в оскаржуваній частині скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення, про відмову у задоволенні позовних вимог АТ “Правекс-Банк”.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 381, 382, 384 ЦПК України, колегія суддів
П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства “Правекс-Банк” – задовольнити частково.
       Рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 28 травня 2020 року у справі за позовом Акціонерного товариства “Правекс-Банк” до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, та за зустрічною позовною заявою ОСОБА_1 до Акціонерного товариства “Правекс-Банк” про захист прав споживачів та визнання кредитного договору неукладеним — скасувати в частині відмови у задоволенні позовних вимог Акціонерного товариства “Правекс-Банк” до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.
       У задоволенні позовних вимог Акціонерного товариства “Правекс-Банк” до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості — відмовити.
       Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя І.А.Єлізаренко 

Судді  Т.П.Красвітна

О.В.Свистунова