ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
79010, м.Львів, вул.Личаківська,81
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"06" вересня 2022 р.                                                                   Справа №914/528/22

Західний апеляційний господарський суд, в складі колегії:
Головуючого (судді-доповідача)                                        Якімець Г.Г.,
Суддів:                                                                      Бойко С.М.,                                                                                                                        Бонк Т.Б.,
за участю секретаря судового засідання Кришталь М.Б.,

та представників сторін:
від позивача – Мелько Л.М.
від відповідача (скаржника) – Бандирський А.С.

розглянувши апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Львівгаз», б/н від 06 липня 2022 року
на рішення  Господарського суду Львівської області від 06 червня 2022 року (підписане 16.06.2022), суддя Манюк П.Т.
у справі №914/528/22
за позовом  Комунального підприємства «Дрогобичтеплоенерго» Дрогобицької міської ради, м. Дрогобич
до відповідача  Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Львівгаз», м. Львів
про  визнання договору укладеним

в с т а н о в и в :
02 березня 2022 року Комунальне підприємство «Дрогобичтеплоенерго» Дрогобицької міської ради звернулося до Господарського суду Львівської області з позовом до Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Львівгаз» про визнання укладеним з 28 лютого 2022 року договору про реструктуризацію заборгованості за розподіл природного газу №1-02.22 від 14 лютого 2022 року у редакції, викладеній у позовній заяві.
Рішенням Господарського суду Львівської області від 06 червня 2022 року у справі №914/528/22 позов задоволено в повному обсязі. Суд визнав укладеним з 28 лютого 2022 року договір про реструктуризацію заборгованості за розподіл природного газу №1-02.22 від 14 лютого 2022 року у запропонованій позивачем редакції.
Рішення суду мотивоване тим, що позивач виконав всі необхідні дії для укладання договору про реструктуризацію заборгованості за розподіл природного газу, передбачені  Законом №1730, а саме: - позивача включено до Реєстру теплопостачальних та теплогенеруючих організацій, підприємств централізованого водопостачання та водовідведення, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості за спожиті енергоносії; - отримано від органу місцевого самоврядування погодження та гарантії виконання позивачем зобов`язань за договором про реструктуризацію заборгованості; - проект договору складено у відповідності до Типового договору, затвердженого  постановою Кабінету Міністрів України від 29.03.2017 №222; - заборгованість, включена у спірний договір, відповідає вимогам  Закону №1730; - сума за договором підтверджена актом звіряння. Суд дійшов висновку, що відповідач безпідставно відмовляючи позивачу в укладанні вказаного договору, порушив право позивача на реструктуризацію заборгованості, передбачене  Законом №1730. Будь-яких заперечень щодо змісту запропонованого позивачем договору про реструктуризацію заборгованості відповідачем зазначено не було. Відмова від укладання спірного договору в цілому є безпідставною та такою, що не підкріплена належними та допустимими доказами. Суд у рішенні також зазначив, що Законом №1730  прямо передбачений обов`язок відповідача укласти з позивачем договір про реструктуризацію заборгованості у строк, що не перевищує 10 календарних днів з дня його отримання, відтак, суд дійшов висновку про можливість укладення спірного договору з 28 лютого 2022 року.
Не погоджуючись з рішенням місцевого господарського суду відповідач – Акціонерне товариство «Оператор газорозподільної системи «Львівгаз» звернулося до Західного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду Львівської області від 06 червня 2022 року у справі №914/528/22 та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі. Зокрема, зазначає, що заборгованість, реструктуризація якої є предметом спірного договору, вже врегульована договором оплати заборгованості №38С790-39868-21 від 29 жовтня 2021 року. Крім того, наголошує, що вказана заборгованість є погашеною відповідачем. Також відповідач зазначає, що спірна заборгованість була предметом судового розгляду та за рішенням суду присуджена до стягнення з позивача на користь відповідача у справі №914/2260/21, відтак, не може бути предметом врегулювання у відповідності до норм Закону №1730.
У відзиві на апеляційну скаргу позивач просить оскаржуване рішення залишити без змін, а апеляційну скаргу – без задоволення. Зокрема, зазначає, що ним виконано всі вимоги, передбачені законом, для реструктуризації заборгованості в сумі 3  564  095,48 грн. за розподіл природного газу, відтак, у відповідача відсутні підстави для відмови в укладенні відповідного договору у відповідності до Закону №1730.
У додаткових поясненнях від 13 серпня 2022 року відповідач також зазначає, що Закон №1730 не відповідає Конституції України, відтак, не може застосовуватися судом при вирішенні цієї справи.
Також 06 вересня 2022 року відповідач подав суду заяву, до якої долучив копії платіжних доручень, які на його думку, підтверджують сплату позивачем заборгованості, яка є предметом спірного договору про реструктуризацію заборгованості.
Однак, колегія суддів, дослідивши подані платіжні доручення, не може визнати такі належними доказами сплати позивачем заборгованості, яка увійшла до предмету регулювання за договором про реструктуризацію боргу, оскільки частина платіжних доручень підтверджує оплату позивачем, до моменту підписання сторонами акту звірки (30 листопада 2021 року), тобто, такі проплати не були зараховані відповідачем в рахунок погашення заборгованості за період з січня по травень 2021 року. Щодо решти платіжних доручень, то такі містять посилання в призначенні платежу на договір та конкретний місяць, за який проводиться оплата (вказані місяці не входять у період заборгованості, що є предметом реструктуризації за договором). З огляду на наведене, подані відповідачем докази не є належними та не підтверджують обставини, на які посилається скаржник.

Представник відповідача в судовому засіданні підтримав вимоги апеляційної скарги, просив такі задоволити: скасувати рішення Господарського суду Львівської області від 06 червня 2022 року у справі №914/528/22 та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі, з підстав, наведених в апеляційній скарзі.
Представник позивача в судовому засіданні проти вимог апеляційної скарги заперечив, просив оскаржуване рішення залишити без змін, а апеляційну скаргу – без задоволення, з підстав, наведених у відзиві на апеляційну скаргу.

Західний апеляційний господарський суд, заслухавши пояснення представників сторін, розглянувши доводи апеляційної скарги та дослідивши наявні докази по справі, вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступного:
Як встановлено місцевим господарським судом та вбачається з матеріалів справи, 01 січня 2016 року між Акціонерним товариством «Оператор газорозподільної системи «Львівгаз» та Комунальним підприємством «Дрогобичтеплоенерго» Дрогобицької міської ради укладено договір розподілу природного газу №094205CDFNCT016 шляхом підписання споживачем заяви-приєднання до умов договору розподілу природного газу від 01.01.2016 року №094205CDFNCT016 на умовах Типового договору розподілу природного газу, затвердженого постановою НКРЕКП від 30.09.2015 року №2498.
Рішенням Господарського суду Львівської області від 12 жовтня 2021 року у справі №914/2260/21 присуджено до стягнення з Комунального підприємства «Дрогобичтеплоенерго» Дрогобицької міської ради на користь Акціонерного товариства  «Оператор газорозподільної системи  «Львівгаз» 1 270 093,15 грн. основного боргу, 71 546,98 грн. пені, 15 151,36 грн. 3% річних, 64 870,60 грн. інфляційних втрат та 21 324,93 грн. судового збору. Вказана заборгованість виникла за договором розподілу природного газу №094205CDFNCT016 від 01 січня 2016 року.
Поряд з тим, судом встановлено, що 01 жовтня 2021 року між АТ «Оператор газорозподільної системи «Львівгаз» (в тексті договору – кредитор), КП «Стебниктеплоенерго» Дрогобицької міської ради (в тексті договору – первісний боржник) та КП «Дрогобичтеплоенерго» Дрогобицької міської ради (в тексті договору – новий боржник) укладено договір №38S790-36623-21 про переведення боргу, відповідно до умов якого, а саме: п.1.1 за цим договором за згодою кредитора первісний боржник переводить на нового боржника свій борг, який виник у первісного боржника перед кредитором за договором на розподіл природного газу від 01.01.2016 року №09420MBBRNC016 (в тексті договору – зобовязання), укладеним між первісним боржником та кредитором, а новий боржник приймає на себе борг первісного боржника у цьому зобов`язанні та замінює первісного боржника у зобов`язанні. Згідно з п.2.1 договору про переведення боргу сторони встановили, що сума боргу, яка переводиться на нового боржника, станом на момент укладення цього договору становить 1  820  170,01 грн. У п.3.1 договору про переведення боргу сторони погодили, що до нового боржника переходять обов`язки первісного боржника щодо сплати суми боргу, що встановлена у п.2.1 цього договору,, а також штрафних санкцій, інфляційних втрат та відсотків, повязаних з невиконанням або неналежним виконанням первісним боржником своїх зобов`язань за договором на розподіл природного газу від 01.01.2016 року №09420MBBRNC016.
Згідно з актом звіряння взаємних розрахунків за період з січня 2021 року по травень 2021 року між АТ «Оператор газорозподільної системи «Львівгаз» і КП «Дрогобичтеплоенерго» Дрогобицької міської ради за договором №094205CDFNCT016 від 01.01.2016, складеним та підписаним сторонами 30 листопада 2021 року, заборгованість КП «Дрогобичтеплоенерго» Дрогобицької міської ради за договором №094205CDFNCT016 від 01.01.2016 за вказаний період становить 1  743  925,47 грн. (погоджена обома сторонами; за даними КП «Дрогобичтеплоенерго» Дрогобицької міської ради – 1  935  579,30 грн.).
Поряд з тим, згідно з актом звіряння взаємних розрахунків за період з січня 2021 року по травень 2021 року між АТ «Оператор газорозподільної системи «Львівгаз» і КП «Стебниктеплоенерго» Дрогобицької міської ради за договором №09420MBBRNCT016 від 01.01.2016, складеним та підписаним сторонами 30 листопада 2021 року, заборгованість КП «Стебниктеплоенерго» Дрогобицької міської ради за договором №09420MBBRNCT016 від 01.01.2016 за вказаний період становить 1  980  169,99 грн.
З метою участі у процедурі врегулювання заборгованості відповідно до Закону України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення» (Закон №1730), позивач звернувся з листом (вих.№01/984 від 02.12.2021 року) до Мінрегіону із заявою про внесення змін до Реєстру теплопостачальних та теплогенеруючих організацій, підприємств централізованого водопостачання та водовідведення, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості за спожиті енергоносії, так як КП «Дрогобичтеплоенерго» ДМР включене в Реєстр 16 червня 2017 року під №34. До заяви додавалися всі необхідні документи, передбачені ч.2 ст.3 Закону №1730, у тому числі, довідка про обсяги та структуру кредиторської заборгованості станом на 01 червня 2021 року та на 01 листопада 2021 року.
Відповідно до вказаної довідки заборгованість позивача перед АТ «Оператор газорозподільної системи «Львівгаз», що утворилась на 01 червня 2021 року та не погашена станом на 01 листопада 2021 року, становить 3 564 095,48 грн., а обсяг нарахувань із сплати неустойки (штрафу, пені), інфляційних нарахувань і процентів річних, що підлягають стягненню на підставі рішення суду від 12.10.2021 року у справі №914/2260/21, становить 151 568, 94 грн. Вказана заборгованість утворилась із сумарної заборгованості за кількома договорами, а саме: за договором, укладеним з КП «Дрогобичтеплоенерго» ДМР від 01 січня 2016 року №094205CDFNCT016 та за договором, укладеним з КП «Стебниктеплоенерго» ДМР від 01 січня 2016 року №09420MBBRNCT06, зобовязання за яким передано на підставі договору про переведення боргу.
Згідно з листом Мінрегіону України (вих.№8/10-1406-17 від 23.12.2021 року) заява позивача розглянута та задоволена.
Відповідно до наказу Міністерства розвитку громад та територій України №347 від 21 грудня 2021 року внесено зміни до Реєстру теплопостачальних та теплогенеруючих організацій, підприємств централізованого водопостачання та водовідведення, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості. Так, згідно додатку до вищезазначеного наказу, обсяг кредиторської заборгованості позивача перед відповідачем, що підлягає врегулюванню згідно з Законом №1730 становить 3 564 095,48 грн.
14 січня 2022 року позивач звернувся до відповідача з заявою (вих.№15 від 13.01.2022), в якій просив розтермінувати заборгованість у сумі 3  564  095,48 грн. та списати штрафні санкції в сумі 188  821,51 грн. за судовим рішенням у справі №914/847/20.
10 лютого 2022 року Дрогобицька міська рада прийняла рішення №1011 «Про погодження заходів на врегулювання заборгованості за розподіл природнього газу КП «Дрогобичтеплоенерго» ДМР», яким погодила останньому заходи на врегулювання заборгованості за розподіл природнього газу щодо укладання договору на реструктуризацію боргу з АТ «Оператор газорозподільної системи «Львівгаз».
15 лютого 2022 року позивач надіслав відповідачу заяву (вих.№73 від 14.02.2022 року), до якої долучив три примірники договору про реструктуризацію заборгованості за розподіл природнього газу від 14.02.2022 №1-02.22 (підписаних керівником КП «Дрогобичтеплоенерго» ДМР та підписаних (погоджених) уповноваженим представником органу місцевого самоврядування) за формою відповідно до Типового договору, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29.03.2017 №222, з актами звіряння взаєморозрахунків та графіками погашення заборгованості, а також з рішенням сесії Дрогобицької міської ради від 10.02.2022 №1011 «Про погодження заходів на врегулювання заборгованості за розподіл природнього газу КП «Дрогобичтеплоенерго» ДМР, які позивач просив підписати та повернути на адресу КП «Дрогобичтеплоенерго» ДМР.
У проекті договору на реструктуризацію боргу за розподіл природнього газу позивач не зазначив строк дії договору, який у відповідності до умов договору реструктуризації (розстрочення на 72 місяці, п.1 договору) закінчується 14.02.2028, тому позивач додатково звернувся до відповідача з листом вих.№106 від 18.02.2022, в якому просив у п.21 вказаного договору вписати строк дії договору до 14 лютого 2028 року.
Відповідач отримав примірники договору – 16 лютого 2022 року, що підтверджується інформацією з офіційного сайту Укрпошти щодо відстеження поштового відправлення №8210603603080, описом вкладення у цінний лист та накладною.
Проте, АТ «Оператор газорозподільної системи «Львівгаз» вказані примірники договору протягом 10-ти днів не підписало та не повернуло такі Комунальному підприємству «Дрогобичтеплоенерго» Дрогобицької міської ради.
У зв`язку з наведеним, у березні 2022 року КП «Дрогобичтеплоенерго» ДМР звернулося до суду з цим позовом до АТ «Оператор газорозподільної системи «Львівгаз» про визнання укладеним з 28 лютого 2022 року договору про реструктуризацію заборгованості за розподіл природного газу №1-02.22 від 14 лютого 2022 року у редакції, викладеній у позовній заяві.

Згідно з ч.3 ст.179 ГК України укладення господарського договору є обов`язковим для сторін, якщо, зокрема, існує пряма вказівка закону щодо обов`язковості укладення договору для певних категорій суб`єктів господарювання чи органів державної влади або органів місцевого самоврядування.
Господарський договір укладається в порядку, встановленому Цивільним кодексом України, з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом (ст.181 ГК України).
Укладення господарських договорів на основі примірних і типових договорів повинно здійснюватися з додержанням умов, передбачених статтею 179 цього Кодексу, не інакше як шляхом викладення договору у вигляді єдиного документа, оформленого згідно з вимогами статті 181 цього Кодексу та відповідно до правил, встановлених нормативно-правовими актами щодо застосування примірного або типового договору (ч.3 ст.184 ГК України).
Відповідно до ч.1 ст.187 ГК України спори, що виникають при укладанні господарських договорів за державним замовленням, або договорів, укладення яких є обов`язковим на підставі закону та в інших випадках, встановлених законом, розглядаються судом.
Поряд з тим, Законом України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення» (Закон №1730) визначено комплекс організаційних та економічних заходів, спрямованих на забезпечення сталого функціонування теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення.
Учасники процедури врегулювання заборгованості, у відповідності до ч.1 ст.1 вказаного Закону, – це підприємства та організації, включені до реєстру, постачальники природного газу, оператор газотранспортної системи та особа, що здійснювала функції оператора газотранспортної системи до 31 грудня 2019 року включно, оператори газорозподільних систем, електропостачальники або оператори системи розподілу (як правонаступники в частині прав та обов`язків за договорами на постачання електричної енергії та про користування електричною енергією), оптовий постачальник електричної енергії, розпорядники коштів державного та місцевих бюджетів, органи, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів.
Так, згідно з ст.2 Закону №1730 його дія поширюється на відносини із врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій за спожитий природний газ та послуги з його розподілу і транспортування, за теплову енергію, а також підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиту електричну енергію.
Статтею 3 Закону №1730 передбачено, що для участі у процедурі врегулювання заборгованості теплопостачальні та теплогенеруючі організації, підприємства централізованого водопостачання та водовідведення включаються до реєстру, який веде центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері житлово-комунального господарства. Участь у процедурі врегулювання заборгованості відповідно до статті 4 цього Закону не потребує обов`язкового включення до реєстру. Для внесення змін до даних, що містяться в реєстрі, учасники процедури врегулювання заборгованості подають до центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері житлово-комунального господарства, заяву з обґрунтуванням необхідності внесення змін до реєстру, до якої додаються документи, визначені абзацами другим – восьмим цієї частини, якими підтверджуються відповідні зміни.
Порядок ведення та користування реєстром затверджується Кабінетом Міністрів України (ч.4 ст.3 Закону №1730).
Так, постановою Кабінету Міністрів України №93 від 21.02.2017 року затверджено Порядок ведення реєстру теплопостачальних та теплогенеруючих організацій, підприємств централізованого водопостачання та водовідведення, що беруть участь в процедурі  врегулювання заборгованості за спожиті енергоносії та користування зазначеним реєстром, відповідно до п.4 якого, формування та ведення реєстру здійснюється Мінрегіоном шляхом: збирання та оброблення інформації про підприємства; внесення даних до реєстру та змін до них, а також виключення таких даних з реєстру.
Відповідно до ч.1 ст.5 Закону №1730 реструктуризації підлягають кредиторська заборгованість теплопостачальних та теплогенеруючих організацій за спожитий природний газ, використаний станом на 1 червня 2021 року для виробництва теплової та електричної енергії (у тому числі за договорами купівлі-продажу природного газу для власних потреб, що був використаний виключно для виробництва теплової та електричної енергії), надання послуг з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води, послуг з постачання теплової енергії та постачання гарячої води, а також заборгованість за послуги з розподілу і транспортування природного газу та кредиторська заборгованість теплопостачальних організацій перед теплогенеруючими організаціями за теплову енергію, отриману для її подальшого постачання споживачам та/або надання відповідних комунальних послуг споживачам, які утворилися станом на 1 червня 2021 року (без урахування суми неустойки (штрафів, пені), інфляційних нарахувань, процентів річних, нарахованих на таку заборгованість).
Згідно з ч.2 ст.5 Закону №1730 реструктуризація заборгованості, яка підлягає врегулюванню відповідно до цього Закону, здійснюється без відстрочення погашення заборгованості та з можливістю дострокового погашення шляхом розстрочення: - на 72 календарні місяці рівними частинами з першого числа місяця укладення договору - у разі відсутності забезпечення виконання зобов`язань теплопостачальної або теплогенеруючої організації за договором про реструктуризацію заборгованості будь-яким видом забезпечення, передбаченим законодавством України, якщо загальний обсяг заборгованості такої теплопостачальної або теплогенеруючої організації за спожитий природний газ, яка підлягає реструктуризації відповідно до цього Закону, не перевищує 10 мільйонів гривень; - на 84 календарні місяці рівними частинами з першого числа місяця укладення договору, за умови забезпечення виконання зобов`язань теплопостачальної або теплогенеруючої організації за договором про реструктуризацію заборгованості на суму реструктуризації згідно з частиною четвертою цієї статті.
Реструктуризація кредиторської заборгованості теплопостачальних або теплогенеруючих організацій державної та комунальної форм власності здійснюється за погодженням з державним органом, до сфери управління якого належить така організація, або відповідним органом місцевого самоврядування (ч.6 ст.5 Закону №1730).
Типовий договір про реструктуризацію заборгованості за спожитий природний газ,  послуги з його розподілу та транспортування затверджується Кабінетом Міністрів України (ч.7 ст.5 Закону №1730).
Частиною 8 ст.5 Закону №1730 передбачено, що кожна із сторін зобов`язана укласти договір про реструктуризацію заборгованості у строк, що не перевищує 10 календарних днів з дня його  отримання, якщо сума за таким договором підтверджена актами звіряння між учасниками  процедури врегулювання заборгованості.
Відтак, вказаним законом прямо передбачено обов`язок відповідача укласти договір про реструктуризацію заборгованості у строк, що не перевищує 10 календарних днів з дня його отримання, якщо сума за таким договором підтверджена актами звіряння між учасниками процедури врегулювання заборгованості.
Так, судом встановлено, що позивач виконав всі необхідні дії для укладання договору про реструктуризацію заборгованості за розподіл природного газу, передбачені  Законом №1730, а саме: позивача включено до Реєстру теплопостачальних та теплогенеруючих організацій, підприємств централізованого водопостачання та водовідведення, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості за спожиті енергоносії; отримано від органу місцевого самоврядування погодження та гарантії виконання позивачем зобов`язань за договором про реструктуризацію заборгованості; проект договору складено у відповідності до Типового договору, затвердженого  постановою Кабінету Міністрів України від 29.03.2017 № 222; заборгованість, включена у спірний договір, відповідає вимогам  Закону №1730; сума за договором підтверджена актом звіряння.
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що відповідач, не підписавши та не повернувши позивачу примірники договору, не зазначивши причин такого не підписання та не надавши протоколу розбіжностей до договору у випадку наявності заперечень щодо умов договору, порушив право позивача на реструктуризацію заборгованості, передбачене  Законом №1730.
Згідно з ч.2 ст.187 ГК України день набрання чинності рішенням суду, яким вирішено питання щодо переддоговірного спору, вважається днем укладення відповідного господарського договору, якщо рішенням суду не визначено інше.
Поряд з тим, відповідно до ч.3 ст.631 ЦК України договір може містити умову, що умови договору застосовуються до відносин між сторонами, які виникли до його укладення.
Законом №1730  прямо передбачений обов`язок відповідача укласти з позивачем договір про реструктуризацію заборгованості у строк, що не перевищує 10 календарних днів з дня його отримання. Відкладання у часі вступу в дію спірного договору змушуватиме позивача сплачувати заборгованість, яка під час дії вказаного договору не повинна сплачуватися, а після виконання цього договору списується, а саме – заборгованість з неустойки, інфляційних нарахувань, процентів річних. Також позивач змушений кожного місяця сплачувати основну заборгованість у значно більшому розмірі, ніж це передбачено договором про реструктуризацію заборгованості, що порушує права позивача, надані йому Законом №1730 та не сприяє досягненню мети зазначеного закону.
З огляду на наведене, місцевий господарський суд правильно визначив дату, з якої договір про реструктуризацію є укладеним, а саме: з 28 лютого 2022 року (з урахуванням вихідних днів), тобто з дати, коли відповідач був зобов`язаний такий договір укласти у відповідності до вимог  ст.5 Закону №1730.
Щодо доводів скаржника про неможливість укладення спірного договору, зважаючи на укладений між сторонами договір оплати заборгованості №38С-790-39868-21 від 29 жовтня 2021 року, колегія суддів вважає такі безпідставними, оскільки пунктом 1 вказаного Договору сторони погодили, що залишок заборгованості згідно договору розподілу природного газу №094205CDFNCT016 від 01.01.2016 року за послуги з розподілу природного газу надані станом на 21.10.2021 року складає 5  015  727,49 грн. з ПДВ. Згідно з п.2 вказаного договору боржник зобов`язується виплатити у повному обсязі заборгованість, зазначену в п.1 договору наступним чином: жовтень 2021 року – 400  000 грн., листопад 2021 року – 2  507  863,74 грн., грудень 2021 року – 2  507  863,75 грн.
Слід зазначити, що предметом договору, який просить визнати укладеним позивач, є реструктуризація заборгованості, яка існувала станом на 01 червня 2021 року, разом з тим, укладення сторонами такого договору (оплати заборгованості від 29 жовтня 2021 року) не позбавляє права боржника врегулювати заборгованість, що існувала станом на 01 червня 2021 року, на умовах, передбачених ЗУ «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення».
Щодо тверджень скаржника про наявність рішення Господарського суду Львівської області від 12 жовтня 2021 року у справі №914/2260/21, яким присуджено до стягнення частину заборгованості, яку просить реструктуризувати позивач, колегія суддів вважає такі безпідставними, оскільки у відповідності до ст.1 ЗУ «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення» до кредиторської заборгованості, що підлягає врегулюванню відповідно до вказаного закону, зокрема, включається заборгованість, щодо якої ухвалено судове рішення про стягнення або затверджено мирову угоду.
Також суд відхиляє твердження скаржника про те, що спірна заборгованість може бути розстрочена лише у порядку ст.331 ГПК України, а не у відповідності до Закону №1730.
Так, у постанові Верховного Суду від 02 жовтня 2018 року у справі №910/397/18 касаційним судом відхилено твердження скаржника про те, що заборгованість, яка стягнута з позивача та розстрочена судовими рішеннями у справах №908/997/15-г, №908/2373/15-г, №908/651/16, №908/654/16, №908/658/16 не може бути врегульована згідно з механізмами, передбаченими Законом №1730, оскільки, як вірно зазначено судами попередніх інстанцій, Закон №1730 не містить обмежень щодо укладення договорів реструктуризації заборгованості за спожитий природний газ щодо заборгованості, яка попередньо була розстрочена, у тому числі на підставі рішення суду.
Статтею 73 ГПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.
Згідно з ч.1 ст.74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (ч.1 ст.86 ГПК України).
Враховуючи все наведене вище, колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог про визнання укладеним з 28 лютого 2022 року договір про реструктуризацію заборгованості за розподіл природного газу №1-02.22 від 14 лютого 2022 року у запропонованій позивачем редакції, яка відповідає Типовому договору, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України №222 від 29 березня 2017 року.
При цьому, доводи апеляційної скарги про скасування рішення місцевого господарського суду є безпідставними та такі не спростовують висновків суду про задоволення позову.
Колегія суддів не вбачає наявності підстав, передбачених ст.277 ГПК України, для скасування рішення суду першої інстанції.
Статтею 276 ГПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Відповідно до ст.236 ГПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню господарського судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
З огляду на наведене, колегія суддів дійшла висновку про залишення рішення місцевого господарського суду без змін, а апеляційної скарги – без задоволення.
Судовий збір за подання апеляційної скарги, у відповідності до ст.129 ГПК України, покладається на скаржника.
Керуючись ст.ст.236, 270, 275, 276, 281, 282 Господарського процесуального кодексу України, Західний апеляційний господарський суд,

постановив:
Рішення Господарського суду Львівської області від 06 червня 2022 року у справі №914/528/22 залишити без змін, а апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Львівгаз» – без задоволення.
Матеріали справи №914/528/22 повернути до Господарського суду Львівської області.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку у відповідності до вимог ст.ст.286-291 ГПК України.

Повну постанову складено 12 вересня 2022 року

Головуючий (суддя-доповідач)                                                  Якімець Г.Г.
          
Суддя                                                                                           Бойко С.М.

Суддя                                                                                          Бонк Т.Б.