ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер провадження 22-ц/821/1187/22	Головуючий по 1 інстанції	
Справа №705/1720/20 Категорія: 304070000 	Годік Л. С. 	
  	Доповідач в апеляційній інстанції	
  	Гончар Н.  І. 	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 жовтня 2022 року	м. Черкаси	

Черкаський апеляційний суд у складі колегії суддів:

Гончар Н.І., Сіренка Ю.В., Фетісової Т.Л.
секретар Зінченко Ю.О.
учасники справи: 
позивач - ОСОБА_1 ; 
відповідач – Уманське комунальне підприємство «Уманьтеплокомуненерго»;
особа, яка подала апеляційну скаргу – Уманське комунальне підприємство «Уманьтеплокомуненерго»; 

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу Уманського комунального підприємства «Уманьтеплокомуненерго`на рішення Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 20 липня 2022 року у справі за позовом ОСОБА_1  до Уманського комунального підприємства «Уманьтеплокомуненерго» про визнання недійсним договору про надання послуг з центрального опалення і постачання гарячої води,     
в с т а н о в и в:
У травні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду із вказаним позовом, обґрунтовуючи позовні вимоги тим, що 29 грудня 2010 року він уклав договір про надання послуг з центрального опалення і постачання гарячої води №1781 (Договір) з УКП «Уманьтеплокомуненерго».
Зазначає, що відповідно до п. 28 Договору, він укладається на один рік і набирає чинності з дня його підписання сторонами, договір вважається щороку продовженим, якщо за місяць до закінчення його строку одною із сторін не було заявлено про його розірвання або необхідність перегляду. Підпунктом 10 пункту 16 Договору передбачено внесення за погодженням з виконавцем у договір змін.
Позивач вказує, що він двічі звертався до відповідача із заявою про припинення дії Договору №1781 з 01 серпня 2017 року, проханням надати дозвіл РЕУ-3 на відключення його від теплових мереж та просив розстрочити борг за надання послуги у розмірі 6000 грн., однак, від УКП «Уманьтеплокомуненерго» йому надходили відповіді, в яких надано перелік нормативно-правових актів у сфері житлово-комунальних послуг щодо процедури від`єднання його квартири від централізованого опалення, а також повідомлено про негайне вирішення питання оплати заборгованості, натомість його звернення щодо припинення дії Договору, реструктуризації боргу відповідач проігнорував, а роз`яснив зміну тарифу на послугу.
10 вересня 2019 року позивач звернувся до відповідача із проханням направити представника для перевірки його квартири на предмет відсутності в ній центрального опалення, відключення від теплових мереж та підпису Акту-претензії. Підприємство представника не направило, тому 21 жовтня 2019 року ним та жителями будинку АДРЕСА_1 було проведено обстеження його квартири на предмет теплопостачання, про що складено Акт-претензію. 
18 листопада 2019 року ОСОБА_1 звернувся до відповідача із заявою про недоречне нарахування йому плати за тепло, пропозицією щодо окремого вводу тепла, установки обліку спожитого тепла, чим звернув увагу підприємства на можливість укладання нового Договору та визначив його істотні умови.
На дане звернення позивач отримав відповідь від 02 грудня 2019 року №2376, в якій зазначено, що квартира від`єднана від мереж централізованого опалення з порушенням вимог «Порядку відключення окремих житлових будинків від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води при відмові споживачів від централізованого теплопостачання». Стосовно припинення, розірвання Договору, перегляду чи укладання нового Договору з ним, реагування на Акт-претензію, відповідач у своїй відповіді не зазначав.
Позивач вважає, що починаючи з 2017 року і по теперішній час, ігноруючи його звернення, УКП «Уманьтеплокомуненерго» нараховувало плату за тепло внаслідок чого утворилася заборгованість.
Оспорюваний Договір, укладений у 2010 році, на думку позивача, втратив чинність на підставі його звернень про розірвання договору та як типовий договір відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 21 серпня 2019 року №830.
З урахуванням уточнених позовних вимог ОСОБА_1 просив суд визнати Договір від 29 грудня 2010року, укладений між сторонами, розірваним з 01 серпня 2017 року; зобов`язати відповідача припинити ОСОБА_1 нарахування оплати за вказаним договором з 01 серпня 2017 року, стягнути судові витрати.
Рішенням Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 20 липня 2022 року позов задоволено. Визнано Договір від 29 грудня 2010 року №1781 Про надання послуг з центрального опалення і постачання гарячої води, укладений між Уманським комунальним підприємством «Уманьтеплокомуненерго» та ОСОБА_1 , розірваним з 01 серпня 2017 року.
Зобов`язано Уманське комунальне підприємство «Уманьтеплокомуненерго» припинити ОСОБА_1 нарахування оплати за Договором від 29 грудня 2010 року №1781 Про надання послуг з центрального опалення і постачання гарячої води з 01 серпня 2017 року.
Стягнуто із Уманського комунального підприємства «Уманьтеплокомуненерго» на користь ОСОБА_1 сплачений ним судовий збір в сумі 840,80 грн.
Рішення суду обґрунтоване тим, що відповідачем порушено право позивача щодо розірвання договору про надання послуг з централізованого опалення, не враховано волевиявлення позивача як учасника правочину, яке було виражене у його зверненні до відповідача на припинення договору.
Також суд вказав, що ОСОБА_1 звернувся до суду із вимогою до УКП "Уманьтеплокомуненерго" про припинення нарахування оплати за надання зазначених послуг за період з 01 серпня 2017 року, додавши довідку вказаного підприємства про те, що станом на жовтень 2021 року заборгованість у нього за спожиту теплову енергію становить 59 251,80 грн. Із вказаної довідки не вбачається, за який період часу у позивача виникла така заборгованість за надані послуги. В той же час позивачем долучено до справи акт обстеження квартири, довідку РЕУ № 3 та його заяву від 24 липня 2017 року на предмет відключення квартири від мереж центрального опалення від 01 серпня 2017 року, з яких в сукупності вбачається, що внаслідок проведеного обстеження у квартирі АДРЕСА_2 виявлено проведення робіт по відключенню від централізованого опалення та встановлено електрокалорифери.
Враховуючи наведене, суд прийшов до висновку про те, що відповідачем позивачу не надавались послуги з централізованого опалення з 01 серпня 2017 року.
Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, Уманське комунальне підприємство «Уманьтеплокомуненерго» подало апеляційну скаргу та просить скасувати рішення Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 20 липня 2022 року та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 у повному обсязі.
В апеляційній скарзі вказує, що у справі відсутні докази того, що послуга з теплопостачання відповідачем не надавалась, істотного порушення договору відповідачем і наявності технічної можливості припинення постачання теплової енергії в приміщення позивача у відповідності до діючих нормативно-правових актів з питань надання послуг з теплопостачання в період з 19 вересня 2017 року.
Зазначає, що факт складання довідки працівниками РЕУ-3, що обслуговують внутрішньо-будинкові теплові мережі від 19 вересня 2017 року не має жодного юридичного значення, оскільки жодним нормативним актом не передбачено, що акт/довідка ремонтно-експлуатаційної організації є підставою для не нарахування чи відключення споживача від послуги.
Звертає увагу, що часом, з якого не проводиться нарахування та часом відключення від теплопостачання є 23 липня 2020 року – час надання дозволу на відключення від систем централізованого опалення рішенням Уманської міської ради № 258.
Стверджує, що самовільне від`єднання від мереж централізованого опалення не надає підстав відповідачеві для припинення постачання теплової енергії або нарахування за її постачання. Вказує, що позивач періодично здійснював оплату наданих послуг з централізованого опалення за період з 01 серпня 2017 року по 19 січня 2021 року, що на думку скаржника, є підтвердженням того, що позивач дійсно користувався послугою теплопостачання.
Вказує, що чинним законодавством не передбачено розірвання договору за зазначеними позивачем підставами, у зв`язку із закінченням терміну його дії.
Зазначає, що наявність заяви споживача про відмову від послуги не може слугувати підставою для розірвання договору без проходження та дотримання відповідної законодавчо встановленої процедури з дотриманням порядку.
ОСОБА_1 подав відзив на апеляційну скаргу та просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 20 липня 2022 року – без змін.
У відзиві вказує, що відповідач нараховує позивачу плату за спожиту теплову енергію до теперішнього часу, що підтверджується довідкою відповідача станом на 19 січня 2021 року.
Зазначає, що скаржник стверджує і надає доводи, спрямовані на самовільне відключення від централізованого теплопостачання, що не є предметом спору у даній справі.
Заслухавши позивача, який з`явився в судове засідання, перевіривши доводи апеляційної скарги та вивчивши матеріали справи, колегія суддів приходить до наступного. 
Частиною третьою статті 3 ЦПК України визначено, що провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. 
Відповідно до статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. 
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. 
Відповідно до частини 1 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Судом першої інстанції встановлено, що між Уманським комунальним підприємством «Уманьтеплокомуненерго» та ОСОБА_1 29 грудня 2010 року укладено Договір № 1781 про надання послуг з центрального опалення і постачання гарячої води.
Згідно із п. 28 вказаного договору договір укладається на один рік і набирає чинності з дня його підписання сторонами. Договір вважається щороку продовженим, якщо за місяць до закінчення його строку одною із сторін не буде письмово заявлено про його розірвання або необхідність перегляду.
Відповідно до п. 29 договору договір може бути розірваний достроково у разі: відмови споживача від користування послугами виконавця; переходу права власності (користування) на квартиру до іншої особи; невиконання умов сторонами договору.
24 липня 2017 року ОСОБА_1 звернувся із заявою до УКП "Уманьтеплокомуненерго" про розірвання договору про надання послуг з централізованого опалення у його квартирі, у зв`язку із встановленням електрокалориферів, що було погоджено ним із електромережами за договором № 8-32-053, та просив надати дозвіл РЕУ-3 на відключення його від теплових мереж. Крім того, просив розстрочити йому борг в сумі 6000 грн. до 01 січня 2018 року.
Листом УКП "Уманьтеплокомуненерго" від 07 серпня 2017 року № 741 позивачу надано відповідь щодо розгляду його заяви від 24 липня 2017 року, в якій із посиланням на нормативно-правові акти вказано, що вимоги щодо від`єднання квартири ОСОБА_1 від централізованого опалення не підлягають задоволенню як такі, що суперечать чинному законодавству України. Також позивача повідомлено, що питання оплати заборгованості в сумі 5906,57 грн. або укладення договору реструктуризації заборгованості він повинен вирішити негайно. В протилежному випадку підприємство залишає за собою право стягнення заборгованості у відповідності до чинного законодавства України.
Згідно Довідки КП «Уманське РЕУ № 3» від 19 вересня 2017 року № 9, виданої ОСОБА_1 , квартира АДРЕСА_2 відключена від центрального опалення без порушень загальної системи опалення будинку.
13 грудня 2017 року ОСОБА_1 повторно звернувся із заявою до УКП "Уманьтеплокомуненерго" про розірвання договору про надання послуг з централізованого опалення у його квартирі та зазначив, що йому незаконно нараховується плата за тепло, яким він не користується.
Листом УКП "Уманьтеплокомуненерго" від 15 грудня 2017 року № 1455 позивачу надано відповідь щодо розгляду його заяви від 13 грудня 2017 року, в якій зазначено, що тарифи на тепло збільшились згідно договору та інформація про зміну тарифу була опублікована в місцевій газеті. Щодо відключення його квартири від мереж централізованого опалення, роз`яснено норми Наказу Міністерства будівництва, архітектури та житлово-комунального господарства України №4 від 22 листопада 2005 року «Про затвердження Порядку відключення окремих житлових будинків від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води при відмові споживачів від централізованого теплопостачання».
10 вересня 2019 року ОСОБА_1 звернувся із заявою до УКП "Уманьтеплокомуненерго", в якій просив направити представника для перевірки та підпису Акту про відсутність у його квартирі центрального опалення та зняття з обліку по оплаті за тепло.
21 листопада 2019 року жителями будинку по АДРЕСА_1 складено Акт-претензію обстеження квартири АДРЕСА_3 , в якому встановлено відсутність радіаторів центрального опалення в усіх кімнатах квартири. Представник УКП "Уманьтеплокомуненерго" для обстеження квартири не з`явився.
Акт-претензію обстеження квартири позивачем було надано УКП "Уманьтеплокомуненерго".
02 грудня 2019 року за № 2876 УКП "Уманьтеплокомуненерго" ОСОБА_1 надано відповідь щодо його звернення про недоречне нарахування за тепло, в якій зазначено, що його квартира від`єднана від мереж централізованого опалення з порушенням вимог Порядку відключення окремих житлових будинків від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води при відмові споживачів від централізованого теплопостачання.
Рішенням виконавчого комітету Уманської міської ради від 23 липня 2020 року № 258 "Про надання дозволу на відключення споживачів від систем централізованого опалення (теплопостачання)" ОСОБА_1 надано дозвіл на відключення від централізованого опалення квартири АДРЕСА_2 .
Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції вважав, що відповідачем позивачу не надавались послуги з централізованого опалення квартири з 01 серпня 2017 року, тому слід визнати розірваним договір, укладений між сторонами, з 01 серпня 2017 року та зобов`язати відповідача припинити нарахування оплати за вказаним договором з 01 серпня 2017 року.
Колегія суддів не може погодитись із такими висновками суду, оскільки позивачем не надано доказів від`єднання його квартири від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води у порядку, визначеному чинним законодавством, саме з 01 серпня 2017 року.
Колегія суддів вважає обґрунтованими доводи апеляційної скарги, що до 23 липня 2020 року позивачем не було дотримано процедури від`єднання від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води, встановленої Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року № 630.
Положеннями статті 651 ЦК України передбачено, що зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. У разі односторонньої відмови від договору у повному обсязі або частково, якщо право на таку відмову встановлено договором або законом, договір є відповідно розірваним або зміненим.
Відповідно до частини першої статті 12 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах.
Згідно зі статтею 24 Закону України "Про теплопостачання" споживач теплової енергії має право на, зокрема, вибір одного або декількох джерел теплової енергії чи теплопостачальних організацій, якщо це можливо за існуючими технічними умовами.
Відповідно до пунктів 24, 25 Правил споживач має право відмовитися від надання послуг центрального опалення, постачання гарячої води і водовідведення. Відключення споживача від мереж централізованого опалення і гарячого водопостачання здійснюється у порядку, що затверджується центральним органом виконавчої влади з питань житлово-комунального господарства. Самовільне відключення від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води забороняється.
Відключення споживачів від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води здійснюється у разі, коли технічна можливість такого відключення передбачена затвердженою органом місцевого самоврядування відповідно до Закону України "Про теплопостачання" схемою теплопостачання, за умови забезпечення безперебійної роботи інженерного обладнання будинку та вжиття заходів щодо дотримання в суміжних приміщеннях вимог будівельних норм і правил з питань проектування житлових будинків, опалення, вентиляції, кондиціонування, будівельної теплотехніки; державних будівельних норм з питань складу, порядку розроблення, погодження та затвердження проектної документації для будівництва, а також норм проектування реконструкції та капітального ремонту в частині опалення (пункт 26 Правил).
Згідно з пунктами 2.1, 2.2 Порядку для реалізації права споживачів на відмову від отримання послуг центрального опалення та гарячого теплопостачання орган місцевого самоврядування або місцевий орган виконавчої влади створює своїм рішенням постійно діючу комісію для розгляду таких питань. Комісія після вивчення конкретних умов приймає рішення, яке оформлюється протоколом, витяг з якого надається заявникові. При позитивному рішенні комісії, заявнику надається перелік організацій, до яких слід звернутися для отримання технічних умов для розробки проекту індивідуального теплопостачання і відокремлення від мереж центрального опалення та гарячого водопостачання.
Згідно з пунктами 2.5, 2.6, 2.7 Порядку, відключення приміщень від внутрішньо будинкових мереж виконується монтажною організацією, яка реалізує проект, за участю представника власника житлового будинку або уповноваженої ним особи, представника виконавця таких послуг та власника квартири або уповноваженої ним особи. По закінченні робіт складається акт про відключення будинку від мереж централізованого опалення і гарячого водопостачання та в десятиденний термін подається заявником до Комісії на затвердження. Після затвердження відповідного акта сторони переглядають умови договору про надання послуг з централізованого опалення.
Єдиною законною підставою для відключення окремих житлових будинків від мереж централізованого опалення є відповідний акт постійно діючої міжвідомчої комісії для розгляду питань щодо відключення споживачів від мереж централізованого опалення і постачання гарячої води. Інших підстав чинним законодавством України не передбачено (постанова Верховного Суду від 08 липня 2020 року в справі № 554/946/18).
У постанові Верховного Суду України від 11 листопада 2015 року в справі № 6-1192цс15 зазначено, що підведення централізованого опалення до стояка в межах квартири свідчить про виконання послуг позивачем. У разі наміру споживача припинити надання послуг з централізованого теплопостачання, останній не позбавлений можливості у передбачений законом спосіб провести відключення квартири від мереж теплопостачання. Отже, самовільне відключення від мереж централізованого опалення не є підставою для звільнення від оплати за послуги теплопостачання.
Матеріалами справи підтверджено та не заперечується відповідачем, що ОСОБА_1 отримав відповідний дозвіл на відключення належної йому квартири від мереж централізованого теплопостачання та постачання гарячої води 23 липня 2020 року. 
Надані позивачем докази відключення його квартири від мереж теплопостачання з 01 серпня 2017 року не є належними та допустимими доказами для встановлення законності такого відключення.
Враховуючи наведене, оскільки позивач відключився від централізованого опалення з порушенням порядку передбаченого законодавством, вимоги позивача про визнання договору, укладеного між сторонами, розірваним із 01 серпня 2017 року та припинення нарахування плати за послуги з теплопостачання і постачання гарячої води з 01 серпня 2017 року, є необґрунтованими.
Разом з тим, оскільки апеляційним судом встановлено, що 23 липня 2020 року ОСОБА_1 надано дозвіл на відключення належної йому квартири від мереж централізованого теплопостачання, то саме з цієї дати відповідач повинен припинити нарахування оплати за послуги з теплопостачання та постачання гарячої води, а договір між сторонами слід вважати розірваним.
Водночас згідно із наданою відповідачем довідкою про нарахування і оплату станом на 19 січня 2021 року, позивачу нараховувалась плата за опалення у жовтні – грудні 2020 року (а.с. 42), а згідно із довідкою станом на 11 травня 2021 року і у січні-квітні 2021 року (а.с. 58-59).
Отже відповідач, не враховуючи законне відключення квартири позивача від мереж централізованого опалення, продовжив нараховувати позивачу плату за послуги з теплопостачання, які позивачу не надаються та які позивач не отримує з 23 липня 2020 року.
Вказані обставини свідчать про неправомірність дій відповідача.
Відповідно до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, способами захисту цивільних прав та інтересів може бути, зокрема, визнання права, визнання правочину недійсним, припинення дії, яка порушує право, зміна правовідношення.
Згідно ч. 1 ст. 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» (в редакції станом на момент виникнення спірних правовідносин) відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах.
Згідно з ч. 1 ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на задоволення потреби фізичної чи юридичної особи у забезпеченні холодною та гарячою водою, водовідведенням, газо- та електропостачанням, опаленням, а також вивезення побутових відходів у порядку, встановленому законодавством.
Згідно з ч. 6 ст. 26 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» у разі зникнення потреби в отриманні послуги або відмови споживача від користування послугою виконавця/виробника споживач має право розірвати договір у порядку, встановленому законом.
Аналіз даної норми вказує на те, що законодавець передбачив право споживача послуг відмовитися від їх надання і визначив для цього спосіб - розірванням договору.
Враховуючи наведене, встановивши, що ОСОБА_1 звертався до відповідача із заявами про відмову від отримання послуг з теплопостачання, які надаються відповідачем, та 23 липня 2020 року у встановленому законом порядку отримав дозвіл на відключення від мереж централізованого теплопостачання, колегія суддів приходить до висновку про наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог ОСОБА_1 та визнання договору, укладеного між сторонами, розірваним з 23 липня 2020 року.
Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.
Статтею 376 ЦПК України визначено, що підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
З огляду на викладене, колегія суддів приходить до висновку про необхідність часткового задоволення апеляційної скарги Уманського комунального підприємства «Уманьтеплокомуненерго»,скасування рішення Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 20 липня 2022 року із прийняттям у справі нового рішення про часткове задоволення позовних вимог; визнання Договору від 29 грудня 2010 року № 1781 Про надання послуг з центрального опалення і постачання гарячої води, укладеного між Уманським комунальним підприємством "Уманьтеплокомуненерго" та ОСОБА_1 , розірваним з 23 липня 2020 року; зобов`язання Уманського комунального підприємства "Уманьтеплокомуненерго" припинити ОСОБА_1 нарахування оплати за Договором від 29 грудня 2010 року № 1781 Про надання послуг з центрального опалення і постачання гарячої води, з 23 липня 2020 року. 
Відповідно до статті 141 ЦПК України, у зв`язку із частковим задоволенням позовних та апеляційних вимог, із ОСОБА_1 слід стягнути на користь Уманського комунального підприємства "Уманьтеплокомуненерго" судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 1261,20 грн.
Керуючись статтями 367, 374, 376, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд 
п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу Уманського комунального підприємства «Уманьтеплокомуненерго» задовольнити частково.
Рішення Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 20 липня 2022 року скасувати. Прийняти у справі нове рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити частково.
Визнати Договір від 29 грудня 2010 року № 1781 Про надання послуг з центрального опалення і постачання гарячої води, укладений між Уманським комунальним підприємством «Уманьтеплокомуненерго» та ОСОБА_1 , розірваним з 23 липня 2020 року.
Зобов`язати Уманське комунальне підприємство «Уманьтеплокомуненерго» припинити ОСОБА_1 нарахування оплати за Договором від 29 грудня 2010 року № 1781 Про надання послуг з центрального опалення і постачання гарячої води, з 23 липня 2020 року.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Уманського комунального підприємства «Уманьтеплокомуненерго» понесені судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 1261 гривню 20 коп.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції з підстав та на умовах, визначених статтею 389 Цивільного процесуального кодексу України. 

Судді                                  

Повний текст постанови складений 06 жовтня 2022 року