ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
14 вересня 2022 року
м. Київ
справа № 590/292/20 
провадження № 51-942км21
Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
 
головуючого                                              ОСОБА_1 , 
суддів                                                           ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю
секретаря судового засідання             ОСОБА_4 , 
прокурора                                                   ОСОБА_5 ,                                                    ,
розглянув у судовому засіданні касаційну скаргу прокурора на ухвалу Сумського апеляційного суду від 22 вересня 2021 року у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12020200290000015, щодо
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 ,  
засудженого за вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 185, ч. 1 ст. 369 Кримінального кодексу України (далі – КК).
Зміст оскарженого судового рішення і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини
Вироком Ямпільського районного суду Сумської області від 1 червня 2020 року ОСОБА_6 засуджено: за ч. 3 ст. 185 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки, за ч. 1 ст. 369 КК до покарання у виді обмеження волі на строк 2 роки.
На підставі ст. 70 КК за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим визначено  ОСОБА_6 остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки.    
Відповідно до ст. 75 КК ОСОБА_6 звільнено від покарання з випробуванням,  встановлено іспитовий строк 2 роки та покладено обов`язки, передбачені ст. 76 цього Кодексу. 
Вирішено питання щодо речових доказів та процесуальних витрат у цьому кримінальному провадженні.
Цим вироком також засуджено ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , судові рішення стосовно яких не оскаржено. 
За вироком суду ОСОБА_6 визнано винним у тому, що він 13 січня 2020 року о 24:00, за попередньою змовою з ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , проник на територію домоволодіння, розташованого на АДРЕСА_2 , де з підвального приміщення таємно викрав указане у вироку майно, яке належало ОСОБА_9 , на загальну суму 748,02 грн.
Також 19 січня 2020 року близько 22:00 ОСОБА_6 , за попередньою змовою з ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , проник до вищевказаного домоволодіння, де з підвального приміщення таємно викрав майно, на загальну суму 1495,23 грн. 
16 січня 2020 року близько 01:00 ОСОБА_6 , за попередньою змовою з ОСОБА_7 , проник на територію домоволодіння, розташованого на АДРЕСА_2 , де повторно, таємно викрав із господарського приміщення вказане у вироку майно, належне ОСОБА_10 , на загальну суму 352 грн. 
20 січня 2020 року близько 01:00 ОСОБА_6 , за попередньою змовою з ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , проник у господарське приміщення домоволодіння, розташованого на АДРЕСА_1 , звідки повторно, таємно викрав майно, яке належало ОСОБА_11 , на загальну суму 665 грн. 
9 травня 2020 року працівниками патрульної поліції Ямпільського ВП Шосткинського ВП ГУНП в Сумській області ОСОБА_12 та ОСОБА_13 під час виконання службових обов`язків між с. Прудище та с. Папірня Ямпільського району Сумської області було зупинено транспортний засіб, яким керував ОСОБА_6 без мотошолома. Під час спілкування із ОСОБА_6 працівники поліції встановили, що останній керував мотоциклом «ІЖ Планета 3» без реєстраційного номера та без посвідчення водія. Також під час відібрання пояснень у нього  було виявлено ознаки алкогольного сп`яніння, після чого йому запропонували у встановленому законом порядку пройти медичний огляд для визначення стану алкогольного сп`яніння, на що ОСОБА_6 відповів відмовою. Близько 15:00 він у розмові з працівником поліції ОСОБА_12 висловив обіцянку надати йому неправомірну вигоду, а саме грошові кошти в розмірі 3000 грн, за непритягнення його до адміністративної відповідальності за керування транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння, на що отримав відмову.
Сумський апеляційний суд ухвалою від 22 вересня 2021 року зазначений вирок місцевого суду стосовно ОСОБА_6 залишив без змін. 
Вимоги та доводи особи, яка подала касаційну скаргу  
У касаційній скарзі прокурор, посилаючись на неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, що призвело до невідповідності призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі винного, а також істотного порушення вимог кримінального процесуального закону, порушує питання про скасування ухвали апеляційного суду та призначення нового розгляду в суді апеляційної інстанції. На обґрунтування своїх доводів указує, що місцевий суд усупереч положенням ст. 75 КК звільнив із випробуванням ОСОБА_6 від відбування покарання, призначеного за сукупністю злочинів, один із яких є корупційним кримінальним правопорушенням (ч. 1 ст. 369 КК). Вважає, що апеляційний суд за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, безпідставно не призначив ОСОБА_6 покарання із застосуванням ст. 69 КК у виді штрафу.  
Позиції інших учасників судового провадження
У судовому засіданні прокурор підтримав касаційну скаргу.
 Мотиви Суду
Згідно зі ст. 433 Кримінального процесуального кодексу України (далі – КПК) суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу. Суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги. 
Статтею 438 КПК передбачено, що підставами для скасування або зміни судового рішення судом касаційної інстанції є істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення і особі засудженого.
Висновки суду про доведеність винуватості ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень та кваліфікацію його дій у касаційній скарзі прокурора не оскаржено. 
Як убачається з матеріалів провадження, вироком місцевого суду ОСОБА_6 засуджено за ч. 3 ст. 185 та ч. 1 ст. 369 КК з призначенням покарання за кожне кримінальне правопорушення і остаточного покарання за сукупністю злочинів  на підставі ст. 70 цього Кодексу. Відповідно до ст. 75 КК останнього звільнено від відбування покарання з випробуванням.  
Не погоджуючись з указаним вироком, прокурор подав апеляційну скаргу з доповненнями до неї, у яких просив змінити вирок місцевого суду через неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та визнати ОСОБА_6 винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 185, ч. 1 ст. 369 КК. Порушував питання про призначення йому покарання за ч. 3 ст. 185 КК із застосуванням ст. 69 цього Кодексу у виді штрафу в розмірі 550 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 9350 грн , та  за ч. 1 ст. 369 КК у виді штрафу в розмірі 500 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 8500 грн. На підставі ст. 70 КК за сукупністю злочинів просив визначити останньому остаточне покарання у виді штрафу в розмірі 550 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 9350 грн. Свої вимоги щодо застосування ст. 69 КК обґрунтовував тим, що ОСОБА_6 раніше не судимий, характеризується посередньо, має на утриманні двох неповнолітніх дітей, щиро розкаявся у вчиненому, активно сприяв розкриттю злочинів, відсутні претензії з боку потерпілих.  
Залишаючи вирок суду першої інстанції стосовно ОСОБА_6 без змін, апеляційний суд мотивував своє рішення тим, що будь-яких законних підстав для призначення останньому покарання із застосуванням ст. 69 КК не встановлено, а наведені у скарзі обставини не знижують ступеня тяжкості вчинених ним кримінальних правопорушень та були враховані судом першої інстанції під час призначення покарання. 
Разом з тим прокурор в апеляційній скарзі не порушував питання про неправильне застосування ст. 75 КК, скасування вироку місцевого суду та ухвалення нового вироку стосовно ОСОБА_6 , якому було призначено остаточне покарання за сукупністю злочинів, тому апеляційний суд був позбавлений процесуальної можливості виправити неправильне звільнення останнього від відбування покарання з випробуванням. 
Доводи прокурора з посиланням на висновок Великої Палати Верховного Суду, наведений у постанові від 7 грудня 2021 року в справі № 617/775/20  (провадження 
№ 13-110кс21) також є нерелевантними, оскільки у цьому провадженні предметом розгляду була касаційна скарга сторони захисту.  
Колегія суддів погоджується з висновком апеляційного суду про звільнення 
ОСОБА_6 судом першої інстанції від відбування покарання з випробуванням  у зв`язку з відсутністю процесуальних можливостей для усунення допущених порушень закону.   
Крім того, слід звернути увагу на те, що Ямпільський районний суд Сумської області ухвалою від 21 липня 2022 року звільнив ОСОБА_6 від відбування покарання з випробуванням, призначеного вироком цього ж суду від 1 червня 2020 року, у зв`язку із закінченням іспитового строку.  
За наведених обставин колегія суддів погоджується з рішенням апеляційного суду, яке відповідає вимогам статей 370, 419 КПК.
Неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність та істотного порушення вимог кримінального процесуального закону, що могли б бути підставами для скасування ухвали апеляційного суду щодо засудженого, під час розгляду справи в суді касаційної інстанції не встановлено. Тому колегія суддів вважає за необхідне залишити подану касаційну скаргу прокурора без задоволення.
Керуючись статтями 433, 434, 436, 441, 442 КПК,  Верховний Суд
ухвалив:
Ухвалу Сумського апеляційного суду від 22 вересня 2021 року стосовно ОСОБА_6 залишити без змін, а касаційну скаргу прокурора – без задоволення.
Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення, є остаточною й оскарженню не підлягає.
Судді:
 
ОСОБА_1                               ОСОБА_2                                       ОСОБА_3