ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 вересня 2022 р. 	Справа № 520/16644/21	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Перцової Т.С.,
Суддів: Русанової В.Б. ,  Жигилія С.П. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 06.10.2021, головуючий суддя І інстанції: Волошин Д.А., м. Харків, по справі № 520/16644/21
за позовом                   ОСОБА_1  
до                  Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області ,                  Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області                          
про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ

ОСОБА_1 (далі по тексту – ОСОБА_1 , позивач) звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області (далі – перший відповідач, ГУ ПФУ у Тернопільській області), Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області (далі по тексту – другий відповідач, ГУПФУ в Харківській області), в якому просив суд:
- визнати протиправним та скасувати рішення про відмову у призначенні пенсії №056550000824 від 21.07.2021 ОСОБА_1 , прийнятого Головним управлінням Пенсійного фонду України в Тернопільській області;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області зарахувати ОСОБА_1 відповідно до пункту 1 частини 2 статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» до пільгового трудового стажу періодів здійснення трудової діяльності з 18.03.1992 по 28.09.1993, з 11.06.2001 по 15.03.2017 з врахуванням висновків суду;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області призначити ОСОБА_1 відповідно до пункту 1 частини 2 статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» пенсію за віком на пільгових умовах з дати звернення, а саме з 14.07.2021;
- судові витрати, у тому числі витрати на професійну правничу допомогу адвоката, покласти на відповідачів.
В обґрунтування позовних вимог зазначив, що першим відповідачем протиправно прийнято рішення № 056550000824 від 21.07.2021 про відмову у призначенні ОСОБА_1 на пільгових умовах за Списком № 1 пенсії за віком відповідно до пункту 1 частини 2 статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», оскільки разом із заявою позивачем було надано усі необхідні документи на підтвердження наявності пільгового стажу роботи. Вважає, що на час звернення до першого відповідача з вказаною заявою відповідав усім умовам для призначення пенсії за віком (досяг 53 років при необхідних 50-ти, мав страховий стаж 31 рік 11 місяців 20 днів, з яких 16 років 7 місяців на роботах зі шкідливими і особливо важкими умовами праці за Списком № 1, тобто, не менше 10-ти років), що підтверджується даними трудової книжки та наданими до відповідача архівними довідками.
Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 06.10.2021 по справі № 520/16644/21 адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області (майдан Волі, буд. 3, м. Тернопіль, 46001, ЄДРПОУ 14035769), Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області (майдан Свободи, буд. 5, Держпром, під. 3, пов. 2, м. Харків, 61022, ЄДРПОУ 14099344) про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії - задоволено частково.
Визнано протиправним та скасовано рішення про відмову у призначенні пенсії №056550000824 від 21.07.2021 ОСОБА_1 , прийнятого Головним управлінням Пенсійного фонду України в Тернопільській області.
Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області зарахувати ОСОБА_1 відповідно до пункту 1 частини 2 статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» до пільгового трудового стажу періоди здійснення трудової діяльності з 18.03.1992 по 28.09.1993, з 11.06.2001 по 15.03.2017.
Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 14.07.2021 про призначення пенсії з урахуванням висновків суду.
В решті позовних вимог - відмовлено.
Стягнуто на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області сплачену суму судового збору в розмірі 908,00 грн (дев`ятсот вісім гривень 00 коп.) та витрати на правничу допомогу в розмірі 3750,00 грн (три тисячі сімсот п`ятдесят гривень 00 коп.).
Перший відповідач, не погодившись із вказаним рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на його необґрунтованість, просить суд апеляційної інстанції рішення Харківського окружного адміністративного суду від 06.10.2021 по справі № 520/16644/21 скасувати та винести нову постанову, якою відмовити у задоволенні позову ОСОБА_1 в повному обсязі.
В апеляційній скарзі перший відповідач стверджує про ненадання судом першої інстанції при прийнятті рішення належної оцінки витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань відповідно до якого ПАТ "ДТЕК Шахта Комсомолець Донбасу", де працював заявник на посаді електрослюсаря підземного з повним робочим днем під землею з 11.06.2001 по 15.03.2017, перереєстровано за адресою : АДРЕСА_2 , однак, довідок про пільговий період роботи не надано.
Звернув увагу суду на те, що період роботи позивача з 18.03.1992 по 28.09.1993 зараховано до стажу ОСОБА_1 , а тому підстав для повторного зарахування немає. 
Зважаючи на вищевикладене, наполягає на правомірності відмови у зарахуванні до пільгового стажу ОСОБА_1 періоду здійснення трудової діяльності з 18.03.1992 по 28.09.1993 та з 11.06.2001 по 15.03.2017. 
Зауважив, що судом першої інстанції також невірно зобов`язано саме ГУ ПФУ в Тернопільській області вчинити певні дії : зарахувати позивачу до пільгового стажу спірні періоди здійснення трудової діяльності та повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії від 14.07.2021, оскільки про відмову у призначенні позивачу пенсії останнього повідомлено листом ГУ ПФУ у Харківській області від 28.08.2021 за № 2000-0222-8/108311.
Також вважає, що обґрунтованість та фактичний обсяг витрат на правничу допомогу у цій справі не підтверджено належними та допустимими доказами, а тому відсутні підстави для компенсації витрат позивача на правову допомогу.
В надісланому до суду апеляціної інстанції відзиві на апеляційну скаргу позивач просив її вимоги відхилити, а рішення суду першої інстанції - залишити без змін. Звернув увагу суду апеляційної інстанції на лист ПАТ «ДТЕК Шахта Комсомолець Донбасу», відповідно до якого Товарство, яке перереєстровано за адресою: Донецька область, м. Добропілля, вул. Київська, буд. 1, позбавлено можливості в користуванні кадровими документами та не може підтвердити чи спростувати будь-яку інформацію та/або надати будь-які довідки стосовно своїх колишніх працівників, у тому числі і позивача, оскільки майно ПАТ «ДТЕК Шахта Комсомолець Донбасу», яке перебуває у м.Хрестівка, знаходиться у незаконному володінні та під контролем третіх осіб, у зв`язку з чим і було надано до суду документи щодо зарахування періоду здійснення трудової діяльності ПАТ «ДТЕК Шахта Комсомолець Донбасу» в період з 11.06.2001 по 15.03.2017 для призначення пільгової пенсії, які видані ДНР.
Посилаючись на висновки Верховного Суду, викладені в постанові від 22.10.2018 по справі № 235/2357/17, наголосив, що документи, які видані окупаційною владою, повинні визнаватися, якщо їх не визнання призведе до серйозних порушень або обмежень прав громадян. 
Твердження першого відповідача про зарахування періоду роботи з 18.03.1992 по 28.09.1993 до стажу позивача вважає таким, що суперечить змісту оскаржуваного рішення, відповідно до якого пільговий стаж на дату звернення становить 00 років 00 місяців 00 днів. При цьому, заявлений пільговий стаж за період роботи з 18.03.1992 по 28.09.1993 підтверджено наданими до заяви про призначення пенсії документами та записами в трудовій книжці, а тому підлягав зарахуванню.
Стосовно доводів першого відповідача щодо помилковості зобов`язання саме ГУ ПФУ в Тернопільській області зарахувати до пільгового стажу спірні періоди роботи та повторного розгляду заяви ОСОБА_1 про призначення пенсії, зауважив, що оскільки така заява була розглянута ГУ ПФУ в Тернопільській області, що підтверджується оскаржуваним рішенням, то саме цей орган, згідно з принципом екстериторіальності, має вчинити  відповідні дії.
Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).
Згідно з ч. 4 ст. 229 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Колегія суддів, вислухавши суддю-доповідача, перевіривши в межах апеляційної скарги рішення суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга ГУ ПФУ у Тернопільській області не підлягає задоволенню, з огляду на таке.
Судом першої інстанції встановлено, що 14.07.2021 позивачем за допомогою веб-порталу Пенсійного фонду України подано заяву про призначення пенсії на пільгових умовах за Списком №1 відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 року №1058-IV (далі - Закон №1058-IV).
Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області №056550000824 від 21.07.2021 позивачу відмовлено в призначенні пенсії за Списком №1 відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 114 Закону №1058-IV, у зв`язку із відсутністю пільгового стажу та не наданням довідок про пільговий характер роботи.
Позивач вважає, що відповідачем безпідставно не зараховано до пільгового стажу періоди:
- з 18.03.1992 по 28.09.1993 - робота електрослюсарем п`ятого розряду з повним робочим днем під землею на шахті "РАССВЕТ";
- з 11.06.2001 по 15.03.2017 - робота підземним електрослюсарем з повним робочим днем під землею на ПАТ "ДТЕК Шахта Комсомолець Донбасу".
Вважаючи, що рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області № 056550000824 від 21.07.2021 порушено його права на призначення пенсії відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 114 Закону України №1058-IV, позивач звернувся до суду з позовом про його скасування та зобов`язання другого відповідача зарахувати до свого пільгового трудового стажу періоди здійснення трудової діяльності з 18.03.1992 по 28.09.1993, з 11.06.2001 по 15.03.2017 з врахуванням висновків суду та призначити ОСОБА_1 відповідно до пункту 1 частини 2 статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» пенсію за віком на пільгових умовах з дати звернення, а саме з 14.07.2021.
Задовольняючи позовні вимоги в частині скасування рішення ГУ ПФУ в Тернопільській області №056550000824 від 21.07.2021 про відмову у призначенні пенсії ОСОБА_1 , суд першої інстанції, встановивши документальне підтвердження наявності у позивача необхідного для призначення пенсії за Списком № 1 відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 114 Закону №1058-IV пільгового стажу, та не наведення першим відповідачем достатніх підстав для не зарахування позивачу до пільгового стажу за Списком № 1 спірних періодів, дійшов висновку про його протиправність. При цьому, враховуючи, що ГУ ПФУ в Харківській області не розглядало заяву про призначення пенсії, а органом, який за принципом екстериторіальності призначає пенсію позивачу є ГУ ПФУ в Тернопільській області, з метою відновлення порушеного права позивача, суд першої інстанції зобов`язав саме першого відповідача зарахувати ОСОБА_1 відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 114 Закону №1058-IV до пільгового трудового стажу періоди здійснення трудової діяльності з 18.03.1992 по 28.09.1993, з 11.06.2001 по 15.03.2017.
З метою повного захисту прав позивача суд першої інстанції також вважав за необхідне вийти за межі позовних вимог шляхом зобов`язання ГУ ПФУ в Тернопільській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 14.07.2021 про призначення пенсії з урахуванням висновків суду, оскільки ГУ ПФУ в Харківській області не є органом, що призначає пенсію, а є лише органом, що здійснює виплату в разі її призначення.
Відмовляючи у задоволенні позовних вимог про зобов`язання ГУ ПФУ в Харківській області призначити ОСОБА_1 відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 114 Закону №1058-IV пенсію за віком на пільгових умовах з дати звернення, а саме з 14.07.2021, суд першої інстанції виходив з їх необґрунтованості.
Враховуючи часткове задоволення позовних вимог та доведення понесення позивачем судових витрат на правову допомогу в розмірі 7500,00 грн, суд першої інстанції дійшов висновку про часткове задоволення вимоги про стягнення з ГУ ПФУ в Тернопільській області на користь ОСОБА_2 у розмірі 3750,00 грн пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. 
Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та доводам апеляційної скарги, а також виходячи з меж апеляційного перегляду справи, визначених статтею 308 КАС України (рішення підлягає перегляду в частині задоволення позову), колегія суддів зазначає наступне.
Згідно з частиною першою статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Відповідно до пункту 6 частини першої статті 92 Конституції України основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України.
Частиною першою статті 114 Закону №1058-IV (в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин) встановлено, що на пенсію за віком на пільгових умовах незалежно від місця останньої роботи мають особи, які працювали на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, на роботах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, зазначених у частинах другій і третій цієї статті, а пенсії за вислугу років - на умовах, зазначених у частині четвертій цієї статті. Розміри пенсій для осіб, визначених цією статтею, обчислюються відповідно до статті 27 та з урахуванням норм статті 28 цього Закону.
Відповідно до пункту 1 частини другої цієї статті на пільгових умовах пенсія за віком призначається: працівникам, зайнятим повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, - після досягнення 50 років і за наявності страхового стажу не менше 25 років у чоловіків, з них не менше 10 років на зазначених роботах, і не менше 20 років у жінок, з них не менше 7 років 6 місяців на зазначених роботах.
До досягнення віку, встановленого абзацом першим цього пункту, право на пенсію за віком на пільгових умовах мають жінки 1975 року народження і старші після досягнення ними такого віку: 45 років - які народилися по 31 березня 1970 року включно; 45 років 6 місяців - з 1 квітня 1970 року по 30 вересня 1970 року; 46 років - з 1 жовтня 1970 року по 31 березня 1971 року; 46 років 6 місяців - з 1 квітня 1971 року по 30 вересня 1971 року; 47 років - з 1 жовтня 1971 року по 31 березня 1972 року; 47 років 6 місяців - з 1 квітня 1972 року по 30 вересня 1972 року; 48 років - з 1 жовтня 1972 року по 31 березня 1973 року; 48 років 6 місяців - з 1 квітня 1973 року по 30 вересня 1973 року; 49 років - з 1 жовтня 1973 року по 31 березня 1974 року; 49 років 6 місяців - з 1 квітня 1974 року по 30 вересня 1974 року; 50 років - з 1 жовтня 1974 року по 31 грудня 1975 року.
За відсутності стажу роботи, встановленого абзацом першим цього пункту, у період до 1 квітня 2024 року пенсія за віком на пільгових умовах призначається за наявності на дату досягнення віку, встановленого абзацами першим і третім - тринадцятим цього пункту, страхового стажу: з 1 квітня 2015 року по 31 березня 2016 року - не менше 20 років 6 місяців у чоловіків і не менше 15 років 6 місяців у жінок; з 1 квітня 2016 року по 31 березня 2017 року - не менше 21 року у чоловіків і не менше 16 років у жінок; з 1 квітня 2017 року по 31 березня 2018 року - не менше 21 року 6 місяців у чоловіків і не менше 16 років 6 місяців у жінок; з 1 квітня 2018 року по 31 березня 2019 року - не менше 22 років у чоловіків і не менше 17 років у жінок; з 1 квітня 2019 року по 31 березня 2020 року - не менше 22 років 6 місяців у чоловіків і не менше 17 років 6 місяців у жінок; з 1 квітня 2020 року по 31 березня 2021 року - не менше 23 років у чоловіків і не менше 18 років у жінок; з 1 квітня 2021 року по 31 березня 2022 року - не менше 23 років 6 місяців у чоловіків і не менше 18 років 6 місяців у жінок; з 1 квітня 2022 року по 31 березня 2023 року - не менше 24 років у чоловіків і не менше 19 років у жінок; з 1 квітня 2023 року по 31 березня 2024 року - не менше 24 років 6 місяців у чоловіків і не менше 19 років 6 місяців у жінок.
Працівникам, які не мають стажу роботи з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, передбаченого абзацом першим цього пункту, але мають не менше половини стажу на зазначених роботах, за наявності передбаченого абзацами першим і п`ятнадцятим - двадцять третім цього пункту відповідного страхового стажу пенсії на пільгових умовах призначаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого абзацом першим частини першої статті 26 цього Закону: чоловікам - на 1 рік за кожний повний рік такої роботи; жінкам - на 1 рік 4 місяці за кожний повний рік такої роботи.
Зі змісту наведених норм слідує, що умовами для призначення чоловікам пенсії за віком на пільгових умовах з підстави, визначеної пунктом 1 частини 2 статті 114 "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" є: 1) зайнятість повний робочий день на роботах зі шкідливими і важкими умовами праці за списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та проведення атестації робочих місць; 2) досягнення 50 років; 3) наявність страхового стажу для чоловіків, - не менше 25 років, у тому числі на роботі із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників не менше 10 років.
Судом апеляційної інстанції встановлено, що ОСОБА_1 на момент звернення із заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах 14.07.2021 досяг 53 років, при необхідних 50-ти, та відповідно до розрахунку страхового стажу, проведеного відповідачем, мав страховий стаж на дату звернення за призначенням пенсії за віком на пільгових умовах - 31 рік 1 місяць 20 днів.
Отже, позивачем дотримано умови для призначення пенсії за віком на пільгових умовах з підстави, визначеної пунктом 1 частини другої статті 114 "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", щодо досягнення пенсійного віку (50 років) та наявності необхідного загального страхового стажу не менше ніж 25 років.
Вищенаведені обставини не заперечуються та не спростовуються відповідачами по справі.
Разом з цим, перший відповідач в якості підстави для відмови ОСОБА_1 у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах зазначає про відсутність необхідного пільгового стажу для призначення пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до пункту 1 частини 2 статті 114 "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".
Як вбачається зі змісту оскаржуваного рішення, такого висновку ГУ ПФУ у Тернопільській області дійшло з посиланням на не надання заявником довідок про пільговий характер роботи з огляду на перереєстрацію ПАТ "ДТЕК Шахта Комсомолець Донбасу", де працював заявник на посаді електрослюсаря підземного з повним робочим днем під землею з 11.06.2001 по 15.03.2017, за новою адресою : АДРЕСА_2 .
Колегією суддів встановлено, що фактично першим відповідачем не зараховано до стажу роботи ОСОБА_1 зі шкідливими і важкими умовами праці за Списком № 1 періоди роботи позивача з 18.03.1992 по 28.09.1993 та з 11.06.2001 по 15.03.2017.
Так, відповідно до записів №№ 6, 7, 10, 11 в трудовій книжці серії НОМЕР_2 з 18.03.1992 позивач працював електрослюсарем п`ятого розряду з повним робочим днем під землею на шахті "РАССВЕТ", а 28.09.1993 звільнений за власним бажанням; з 11.06.2001 по 15.03.2017 працював підземним електрослюсарем четвертого розряду з повним робочим днем під землею на ПАТ "ДТЕК Шахта Комсомолець Донбасу,. 15.03.2017 звільнений за згодою сторін. 
Записи в трудовій книжці позивача виконані без перекреслень, виправлень, чітким правописом, у чіткій послідовності та відповідності дати, номеру запису з посиланням на відповідний наказ, на підставі якого внесено відповідний запис, і завірені печаткою роботодавця.
Отже, наведеними відомостями трудової книжки позивача підтверджується факт його роботи з повним робочим днем під землею на відповідних шахтах з 18.03.1992 по 28.09.1993 на посаді електрослюсаря п`ятого розряду та з 11.06.2001 по 15.03.2017 на посаді підземного електрослюсаря четвертого розряду .
Судом першої інстанції встановлено та підтверджено в суді апеляційної інстанції, що професії (посади), за якими позивач працював на вказаних вище підприємствах у спірні періоди, зокрема, передбачені Списками № 1, чинними на час роботи позивача.
Так, Список № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, зайнятість в яких дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, затверджений постановою Ради Міністрів СРСР № 10 від 26.01.1991, що діяв до 11.03.1994, Список №1, затверджений постановою Кабінету Міністрів України № 162 від 11.03.1994, що діяв до 16.01.2003, містять в собі підрозділ 1 розділу 1 "Підземні роботи в шахтах, рудниках і копальнях на видобуванні корисних копалин, в геологорозвідці, на дренажних шахтах, на будівництві шахт, рудників, копалень": пунктом "а" у яких передбачено, що право на пенсію за віком на пільгових умовах мають усі робітники, зайняті повний робочий день на підземних роботах.
Таким чином, як вірно зазначено судом першої інстанції, записами у трудовій книжці підтверджується стаж роботи позивача на роботах, які дають право на пенсію за віком на пільгових умовах за Списком № 1, з 18.03.1992 по 28.09.1993 та з 11.06.2001 по 15.03.2017.
Відповідно до частини першої статті 45 Закону № 1058-IV пенсія призначається з дня звернення за пенсією, крім таких випадків, коли пенсія призначається з більш раннього строку, зокрема пенсія за віком призначається з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку, якщо звернення за пенсією відбулося не пізніше трьох місяців з дня досягнення особою пенсійного віку.
Статтею 62 Закону України "Про пенсійне забезпечення" № 1788-XII від 05 листопада 1991 року визначено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Пунктами 1 та 2 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 637 від 12 серпня 1993 року (далі по тексту – Порядок №637), передбачено, що за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами. 
Пунктом 20 Порядку № 637 встановлено, що у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників (додаток №5). У довідці має бути вказано: періоди роботи, що зараховуються до спеціального стажу; професія або посада; характер виконуваної роботи; розділ, підрозділ, пункт, найменування списків або їх номери, до якого включається цей період роботи; первинні документи за час виконання роботи, на підставі яких видана зазначена довідка.
Із системного аналізу наведених вище положень законодавства можна зробити висновок, що документами, які підтверджують наявність у особи трудового (в тому числі пільгового) стажу, є трудова книжка та/або інші документи (документи, що видані за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами; уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників тощо).
Водночас, аналіз наведених норм права свідчить про те, що законодавством України встановлено пріоритетність записів у трудовій книжці перед відомостями у первинних документах.
Такий висновок суду апеляційної інстанції узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною в постановах від 09.07.2019 по справі № 204/2194/17.
Питання призначення пенсій на пільгових умовах визначене у Порядку застосувань Списків № 1 і № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників при обчисленні стаж роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, затвердженому наказом Міністерства праці та соціальної політики України від 18.11.2005 № 383 (далі - Порядок № 383).
Пунктом 10 Порядку № 383 передбачено, що для підтвердження стажу роботи зі шкідливими і важкими умовами праці необхідно подати трудову книжку із оформленими належним чином записами про займану посаду і період виконуваної роботи, виписку із наказу по підприємству про проведення атестації на відповідному робочому місці та, у разі відсутності в трудовій книжці відомостей, що визначають право на пенсію на пільгових умовах, уточнюючу довідку, передбачену пунктом 20 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 № 637.
Колегія суддів зауважує, що у спірних відносинах у трудовій книжці позивача були наявні всі необхідні відомості, що визначають право на пенсію на пільгових умовах, а тому у нього був відсутній обов`язок надавати уточнюючі довідки першому відповідачу.
Відповідно до пункту 3 Порядку № 383 при визначенні права на пенсію за віком на пільгових умовах застосовуються Списки, що чинні на період роботи особи. До пільгового стажу зараховується весь період роботи на відповідних посадах або за професіях незалежно від дати їх внесення до Списків за умови підтвердження документами відповідних умов праці за час виконання роботи до 21.08.1992 та за результатами проведення атестації робочих місць за умовами праці після 21.08.1992.
На виконання пункту 1 Порядку проведення атестації робочих місць за умовами праці, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 01 серпня 1992 року № 442 (далі - Порядок № 442), атестація робочих місць за умовами праці проводиться на підприємствах і організаціях незалежно від форм власності й господарювання, де технологічний процес, використовуване обладнання, сировина та матеріали є потенційними джерелами шкідливих і небезпечних виробничих факторів, що можуть несприятливо впливати на стан здоров`я працюючих, а також на їхніх нащадків як тепер, так і в майбутньому.
Згідно з абзацом 2 пункту 4 Порядку № 442, відповідальність за своєчасне та якісне проведення атестації покладається на керівника підприємства, організації.
Позивачем додатково на підтвердження обставин наявності у ОСОБА_1 права на призначення пенсії на пільгових умовах разом з заявою про призначення пенсії було надано документи, які долучені до матеріалів справи, на підтвердження того, що посада та виконувана робота за період трудової діяльності позивача на шахті "РАССВЕТ" з 18.03.1992 по 28.09.1993 відповідає Списку №1 (наказ №212 від 22.07.1994 про атестацію шахта «РАССВЕТ»). 
Відповідно до наказу про результати атестації робочих місць № 376 від 28.03.2000, наказу про результати атестації робочих місць № 1304 від 14.12.2005, наказу про результати атестації робочих місць № 1729 від 03.12.2010, наказу про результати атестації робочих місць № 586 від 02 грудня 2015 року, наказу про внесення змін до наказу № 841 від 15 серпня 2016 року та відміткам про проходження атестації в трудовій книжці НОМЕР_2 в період роботи ОСОБА_1 були проведені атестації на ПАО «ДТЕК Шахта Комсомолець Донбасу», а посада «електрослюсар підземний» відповідає Списку № 1, що відображено у вищевказаних наказах про атестацію.
Таким чином, при зверненні до першого відповідача з заявою про призначення пенсії позивачем було дотримано вимоги пункту 10 Порядку № 383.
Твердження першого відповідача про зарахування періоду роботи позивача з 18.03.1992 по 28.09.1993 на шахті "РАССВЕТ" до пільгового стажу, колегія суддів вважає такими, що не відповідають дійсності, оскільки в оскаржуваному рішенні першим відповідачем зазначено, що пільговий стаж ОСОБА_1 станом на дату звернення становить 00 років 00 місяців 00 днів.
Колегія суддів наголошує, що зміна юридиною особою своєї адреси (місця реєстрації) не тягне за собою настання обов`язку для позивача надавати уточнюючі довідки, оскільки останні мають надаватись лише у разі, коли взагалі відсутні відомості в трудовій книжці про працю громадян у спірний період. Водночас із записів трудової книжки позивача чітко вбачається посада та характер роботи, які дають право позивачу на пенсію за віком на пільгових умовах за Списком № 1.
Верховний Суд у постановах від 25 квітня 2019 року  у  справі № 159/4178/16-а та від 17 жовтня 2019 року у справі №227/1091/17 зазначив, що якщо обставини, які підлягали встановленню судами у даній справі і доказуванню, значно віддалені у часі, суд враховує ступінь вини позивача (її відсутність) неможливості надати повний об`єм необхідних для реалізації його прав документів та повноти записів у наявних підтверджуючих пільговий стаж документах з огляду на те, що обов`язок належного оформлення таких документів покладається не на працівника, а на роботодавця чи інших уповноважених осіб.
Слід також відмітити, що документи, видані окупаційною владою, повинні визнаватися, якщо їх невизнання веде за собою серйозні порушення або обмеження прав громадян, оскільки вказана обставина (захоплення незаконними озброєними формуваннями території, на якій розташоване підприємство) не може слугувати підставою порушення прав громадян України на пенсійне забезпечення, що відповідає правозастосовній практиці в частині застосування так званих "намібійських винятків" Міжнародного суду ООН.
У 1971 році Міжнародний суд Організації Об`єднаних Націй (далі - ООН) у документі «Юридичні наслідки для держав щодо триваючої присутності Південної Африки у Намібії» зазначив, що держави - члени ООН зобов`язані визнавати незаконність і недійсність триваючої присутності Південної Африки в Намібії, але «у той час як офіційні дії, вчинені урядом Південної Африки від імені або щодо Намібії після припинення дії мандата є незаконними і недійсними, ця недійсність не може бути застосовна до таких дій як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів».
Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) розвиває цей принцип у своїй практиці. Наприклад, у справах «Лоізіду проти Туречиини» (Loizidou v. Turkey, 18.12.1996, §45), «Кіпр проти Туреччини» (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001) та «Мозер проти Республіки Молдови та Росії» (Mozer v. the Republic of Moldova and Russia, 23.02.2016). "Зобов`язання ігнорувати, не брати до уваги дії існуючих de facto органів та інститутів [окупаційної влади] далеко від абсолютного, - вважають судді ЄСПЛ, - Для людей, що проживають на цій території, життя триває. І це життя потрібно зробити більш стерпним і захищеним фактичною владою, включаючи їх суди; і виключно в інтересах жителів цієї території дії згаданої влади, які мають відношення до сказаного вище, не можуть просто ігноруватися третіми країнами або міжнародними організаціями, особливо судами, в тому числі й цим (ЄСПЛ). Вирішити інакше означало б зовсім позбавляти людей, що проживають на цій території, всіх їх прав щоразу, коли вони обговорюються в міжнародному контексті, що означало б позбавлення їх навіть мінімального рівня прав, які їм належать».
При цьому, у виняткових випадках, визнання актів окупаційної влади в обмеженому контексті захисту прав мешканців окупованих територій ніяким чином не легітимізує таку владу.
Відсутність у відповідача можливості здійснити перевірку відомостей на підприємстві, яке знаходиться на непідконтрольній українській владі території, не може бути підставою для відмови особі у реалізації наявного у нього права на пенсійне забезпечення.
Соціальний захист державою осіб, які мають право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом, охоплює комплекс заходів, які здійснює держава в межах її соціально-економічних можливостей.
Тобто в розрізі даної справи та за умови підтвердження трудового стажу, як громадянин України, позивач наділений правом на відповідний соціальний захист з боку держави, яка в особі своїх органів не може відмовляти у його наданні з формальних підстав.
Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом, зокрема, у постановах від 28 серпня 2018 року у справі № 175/4336/16-а, від 25 вересня 2018 року у справі  № 242/65/17.
Наявність пільгового трудового стажу, підтверджується довідкою № 03-725 від 19.02.2021, що видана ВАТ «Шахта Комсомолець Донбасу». Вказана довідка підтверджує зайнятість позивача з 11.06.2001 по 15.03.2017 на посаді, яка дає право на призначення пільгової пенсії.
Верховний Суд у постанові від 09.07.2020 по справі № 235/7688/16-а з приводу неможливості зарахування до пільгового стажу період роботи з підстав неможливості перевірки довідки, уточнюючої особливий характер праці, через знаходження первинних документів на території непідконтрольній українській владі зазначив, що у виняткових випадках, визнання актів окупаційної влади в обмеженому контексті захисту прав мешканців окупованих територій ніяким чином не легітимізує таку владу, тому можливим застосувати загальні принципи («Намібійські винятки»), сформульовані в рішеннях Міжнародного суду ООН та ЄСПЛ, в контексті оцінки документів, виданих закладами, що знаходяться на окупованій території, як доказів, оскільки не прийняття їх призведе до порушень та обмежень прав позивачки на соціальний захист та гарантоване їй право на пенсійне забезпечення.
Враховуючи вищенаведене, колегія суддів вважає, що періоди роботи позивача з 18.03.1992 по 28.09.1993 на посаді електрослюсаря п`ятого розряду та з 11.06.2001 по 15.03.2017 на посаді підземного електрослюсаря четвертого розряду підлягають зарахуванню до пільгового стажу за Списком № 1.
У зв`язку з чим, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, та вважає за необхідне визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області про відмову у призначенні пенсії №056550000824 від 21.07.2021 ОСОБА_1 .
Щодо правомірності висновку суду першої інстанції про зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області зарахувати ОСОБА_1 відповідно до пункту 1 частини 2 статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» до пільгового трудового стажу періоди здійснення трудової діяльності з 18.03.1992 по 28.09.1993, з 11.06.2001 по 15.03.2017 та повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 14.07.2021 про призначення пенсії з урахуванням висновків суду, колегія суддів зазначає наступне.
Так, спосіб відновлення порушеного права позивача має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а у випадку невиконання, або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення.
Зазначена позиція повністю кореспондується з висновками Європейського суду з прав людини, відповідно до яких, обираючи спосіб захисту порушеного права, слід зважати на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка вимагає, щоб норми національного правового засобу стосувалися сутності "небезпідставної заяви" за Конвенцією та надавали відповідне відшкодування. Зміст зобов`язань за статтею 13 також залежить від характеру скарги заявника за Конвенцією. Тим не менше, засіб захисту, що вимагається згаданою статтею, повинен бути "ефективним" як у законі, так і на практиці, зокрема, в тому сенсі, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави (пункт 75 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Афанасьєв проти України" від 5 квітня 2005 року (заява № 38722/02)).
Отже, "ефективний засіб правого захисту" в розумінні статті 13 Конвенції повинен забезпечити поновлення порушеного права й одержання особою бажаного результату.
Статтею 58 Закону № 1058-IV визначено, що Пенсійний фонд є органом, який призначає пенсії та готує документи для її виплати.
Відповідно до абз. 12 п. 4.2 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України 25.11.2005 № 22-1 (у редакції постанови правління Пенсійного фонду України 07.07.2014 № 13-1) (далі – Порядок № 22-1) після реєстрації заяви та сканування копій документів засобами програмного забезпечення за принципом екстериторіальності визначається структурний підрозділ органу, що призначає пенсію, який формує атрибути сканованих документів (із зазначенням часу їх створення), електронну пенсійну справу.
Абзацом 3 пункту 4.3 Порядку № 22-1 встановлено, що рішення за результатами розгляду заяви та поданих документів органом, що призначає пенсію, приймається не пізніше 10 днів після надходження заяви.
Згідно з абз. 1 п. 4.10 Порядку № 22-1 після призначення пенсії, поновлення виплати раніше призначеної пенсії, переведення з одного виду пенсії на інший електронна пенсійна справа засобами програмного забезпечення передається до органу, що призначає пенсію, за місцем проживання (реєстрації)/фактичного місця проживання особи для здійснення виплати пенсії.
Колегією суддів встановлено, що оскаржуване рішення № 056550000824 від 21.07.2021 про відмову у призначенні пенсії прийнято саме ГУ ПФУ в Тернопільській області. При цьому, ГУ ПФУ у Харківській області не розглядало заяву ОСОБА_1 від 14.07.2021, поданої за допомогою веб-порталу Пенсійного фонду України, та не приймало будь-яких рішень з питань призначення пенсії позивачу.
А лист ГУ ПФУ у Харківській області від 28.08.2021 за №2000-0222-8/108311, на який посилається ГУ ПФУ в Тернопільській області, є лише супровідним документом до засвідченої копії рішення № 056550000824 від 21.07.2021, надісланої адвокату позивача.
Враховуючи, що ГУ ПФУ в Харківській області у спірних відносинах не виступало органом, що призначав пенсію позивачу, вірним є висновок суду першої інстанції про покладення на обов`язку на ГУ ПФУ в Тернопільській області зарахувати ОСОБА_1 відповідно до пункту 1 частини 2 статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» до пільгового трудового стажу періоди здійснення трудової діяльності з 18.03.1992 по 28.09.1993, з 11.06.2001 по 15.03.2017.
Відповідно до частини 2 статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Беручи до уваги, що за принципом екстериторіальності органом, що призначає пенсію позивачу є ГУ ПФУ в Тернопільській області, колегія суддів погоджується з висновком суду про необхідність виходу за межі позовних вимог з метою відновлення порушеного права ОСОБА_1 шляхом зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області зарахувати ОСОБА_1 відповідно до пункту 1 частини 2 статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» до пільгового трудового стажу періоди здійснення трудової діяльності з 18.03.1992 по 28.09.1993, з 11.06.2001 по 15.03.2017 та повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 14.07.2021 про призначення пенсії з урахуванням висновків суду.
Щодо задоволення вимог в частині стягнення з ГУ ПФУ в Тернопільській області на користь ОСОБА_1 витрат на правничу допомогу у розмірі 3750,00 грн, колегія суддів зазначає наступне.
Відповідно до частини 1, пункту 1 частини 3 статті 132 Кодексу адміністративного судочинства України (далі по тексту - КАС України) судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.
За приписами частини 1 статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).
Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву (частина 7 статті 139 КАС України).
Відповідно до частин 3, 4 статті 143 КАС України, якщо сторона з поважних причин не може до закінчення судових дебатів у справі подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат, суд за заявою такої сторони, поданою до закінчення судових дебатів у справі, може вирішити питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог.
Для вирішення питання про судові витрати суд призначає судове засідання, яке проводиться не пізніше п`ятнадцяти днів з дня ухвалення рішення по суті позовних вимог.
Частинами 3, 4 статті 134 КАС України визначено, що для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що розмір суми витрат на правничу допомогу адвоката визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу та вартості виконаних робіт, витрати на проведення яких понесені в межах розгляду конкретної судової справи. При цьому розмір витрат має бути співмірним із складністю виконаних адвокатом конкретних робіт та часом, витраченим на виконання цих робіт.
Принцип співмірності витрат на оплату послуг адвоката запроваджено у частині п`ятій статті 134 КАС України. Так, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи (частина 5 статті 134 КАС України).
Згідно з частиною 6 статті 135 КАС України у разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.
Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частина 7 статті 135 КАС України).
Як вбачається з матеріалів справи, у відзиві на позовну заяву ГУ ПФУ в Тернопільській області заперечувало проти задоволення вимоги позивача щодо компенсації витрат на професійну допомогу, вважаючи справу незначної складності, та посилаючись на необґрунтованість заявленої адвокатом вартості послуг з огляду на фактичний обсяг роботи.
З аналізу положень статті 134 КАС України вбачається, що склад та розмір витрат на професійну правничу допомогу підлягає доказуванню в судовому процесі. Сторона, яка хоче компенсувати судові витрати, повинна довести та підтвердити розмір заявлених судових витрат, пов`язаних безпосередньо з розглядом певної судової справи, а інша сторона може подати заперечення щодо неспівмірності розміру таких витрат.
Тобто, питання розподілу судових витрат пов`язане із суддівським розсудом (дискреційні повноваження).
Згідно з пунктом 4 частини першої статті першої Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.
Статтею 19 цього Закону визначено такі види адвокатської діяльності, як надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами.
Отже, правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема в судах та інших державних органах, захист від обвинувачення тощо, а договір про надання правової допомоги укладається на такі види адвокатської діяльності як захист, представництво та інші види адвокатської діяльності.
Представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного позивача, цивільного відповідача у кримінальному провадженні (пункт 9 частини першої статті 1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність").
Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (пункт 6 частини першої статті 1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність").
Відповідно до статті 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.
На підтвердження понесених витрат позивачем надано до матеріалів справи договір № 202 НП про надання професійної правничої (правової) допомоги від 12.07.2021, укладений між Адвокатським об`єднанням «Адвокати та медіатори України» та позивачем, завдання № 1 від 30.08.2021 до договору № 202 НП про надання професійної правничої (правової) допомоги від 12.07.2021; акт виконаних робіт № 1 від 01.09.2021 до договору № 202 НП про надання професійної правничої (правової) допомоги від 12.07.2021, відповідно до якого позивачу було надано послуги з усної консультації із вивченням наданих документів для призначення пільгової пенсії з аналізом рішення про відмову у призначенні пільгової пенсії (3500,00 грн) та з написання позовної заяви щодо визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії ГУ ПФУ у Харківській області, ГУ ПФУ в Тернопільській області щодо призначення пільгової пенсії з підготовкою копій документів для подання до Харківського окружного адміністративного суду (7500,00 грн), а також квитанцію про оплату послуг від 14.07.2021 № 7 на суму 10000,00 грн.
Згідно з частиною 3 статті 139 КАС при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.
Задовольняючи частково вимогу про стягнення з першого відповідача судових витрат на користь позивача, суд першої інстанції зазначив, що із заявлених до стягнення 10000,00 грн доведеними слід вважати понесені позивачем витрати на правничу допомогу в розмірі 7500,00 грн, та з урахуванням пропорційності до розміру задоволених позовних вимог, стягнув з першого відповідач на користь позивача 3750,00 грн.
Відповідно до п.1.1 договору № 202 НП про надання професійної правничої (правової) допомоги від 12.07.2021, укладеному між Адвокатським об`єднанням «Адвокати та медіатори України» та позивачем, Козуб Ю.М. (Клієнт) доручає, а Адвокатське об`єднання «Адвокати та медіатори України» (Виконавець) приймає на себе доручення надавати Клієнту професійну правничу (правову) допомогу в обсязі та на умовах, передбачених даним Договором.
Надання професійної правничої (правової) допомоги здійснюється Виконавцем на підставі укладеного між Сторонами Завдання, в якому зазначається предмет Договору, попередній перелік та вартість професійної павничої (правової) допмоги, що планується надаватися Виконавцем (п.1.2 договору).
Згідно з пунктом 4.1 договору № 202 НП про надання професійної правничої (правової) допомоги від 12.07.2021 професійна правнича (правова) допомога, що надається Виконавцем, Клієнт оплачує в гривнях, в розмірі, визначеної Актом виконаних робіт.
Колегією суддів встановлено, що витрати на правничу допомогу в розмірі 7500,00 грн відповідно до акту виконаних робіт № 1 до договору № 202 НП про надання професійної правничої (правової) допомоги від 12.07.2021 є витратами, понесеними позивачем у зв`язку з написанням позовної заяви щодо визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії ГУ ПФУ у Харківській області, ГУ ПФУ в Тернопільській області щодо призначення пільгової пенсії та підготовкою копій документів для подання до Харківського окружного адміністративного суду, на що адвокатом позивача витрачено 5 годин.
Завданням № 1 до договору № 202 НП про надання професійної правничої (правової) допомоги від 12.07.2021 визначено, що вартість 1 години з надання вказаної послуги становить 1500 грн, а тому вартість 5 годин буде дорівнювати 7500 грн.
На підтвердження понесених витрат на правничу допомогу адвокатом позивача надано квитанцію про оплату послуг від 14.07.2021 № 7, зі змісту якої вбачається сплата ОСОБА_1 на користь Адвокатського об`єднання «Адвокати та медіатори України» коштів на суму 10000,00 грн.
Отже, заявлена адвокатом вартість послуг з написанням позовної заяви та підготовки копій документів для подання до Харківського окружного адміністративного суду у розмірі 7500 грн з огляду на фактичний обсяг роботи є обґрунтованою.
Посилання першого віповідача не незначну складність цієї справи колегія суддів вважає невмотивованим належним чином, оскільки ГУ ПФУ в Тернопільській області не наведено жодної фактичної обставини на підтвердження такого висновку (відповідність справи № 520/16644/21 ознакам зразкової або типової, наявність сталої судової практики зі спірних фактичних обставин тощо).
Отже, враховуючи складність та обсяг виконаних адвокатом робіт, значення справи для сторони та часткове задоволення позовних вимог, колегія суддів вважає, що сума витрат на правничу допомогу у вигляді представництва інтересів позивача адвокатом Босою О.О. в розмірі 3750,00 грн підтверджена належними і допустимими доказами.
Колегія суддів наголошує, що перший відповідач, у разі заперечення зазначеного позивачем розміру витрат на оплату правничої допомоги, зобов`язаний був навести обґрунтування та надати відповідні докази на підтвердження його доводів щодо неспівмірності заявлених судових витрат із заявленими позовними вимогами.
Водночас, апелянтом не наведено жодного доводу, який би свідчив про неспівмірність заявленої позивачем суми витрат на правничу допомогу зі складністю справи, характером та обсягом виконаних адвокатом робіт або непідтвердження вимоги про стягнення на користь позивача витрат на професійну правничу допомогу належними та допустимими доказами.
З огляду на викладене, враховуючи досліджені судом докази на підтвердження понесених позивачем витрат, які містять детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних за умовами відповідного договору, що відображено в акті виконаних робіт, колегія суддів, погоджується з висновком суду першої інстанції та вважає за необхідне стягнути відповідача на користь позивача витрати на професійну правничу допомогу в сумі 3750 грн. та витрати зі сплати судового збору в розмірі 908 грн. (підтверджується наявною в матеріалах справи квитанцією № 0.0.2249239453.1 від 31.08.2021).
Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
На підставі викладеного, колегія суддів, погоджуючись з висновками суду першої інстанції в частині задоволення позову, вважає, що суд дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлення фактичних обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин норми матеріального та процесуального права.
Доводи апеляційної скарги, з наведених вище підстав, висновків суду в цій частині не спростовують.
Керуючись ч.4 ст.229, ч.4 ст.241, ст.ст.243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 326-329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, - 

ПОСТАНОВИВ

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області - залишити без задоволення.
Рішення  Харківського окружного адміністративного суду від 06.10.2021 по справі № 520/16644/21 в частині задоволення позову - залишити без змін. 
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя 		Т.С. Перцова 	
Судді	   	В.Б. Русанова    С.П. Жигилій