ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/7356/22 Справа № 199/1875/21 	  	Суддя у 1-й інстанції - ЯКИМЕНКО Л. Г. Суддя у 2-й інстанції - Ткаченко І. Ю.	

П О С ТА Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 грудня 2022 року        Дніпровський Апеляційний суд у складі:                  головуючого - судді Ткаченко І.Ю.
               суддів        - Деркач Н.М., Пищиди М.М., 
               за участю секретаря – Лопакової А.Д.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу
за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області та Фонду державного майна України, треті особи Амур-Нижньодніпровський відділ державної виконавчої служби у м. Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) та Четверта дніпровська державна нотаріальна контора, про зняття арешту 
за апеляційною скаргою Головного управління ДПС у Дніпропетровській області
на рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 12 липня 2022 року, - 

В С Т А Н О В И В:

12 березня 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області та Фонду державного майна України, треті особи Амур-Нижньодніпровський відділ державної виконавчої служби у м.Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро) та Четверта Дніпровська державна нотаріальна контора, про зняття арешту. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що ОСОБА_1 після смерті ОСОБА_2 успадкував за заповітом 1/2 частину квартири АДРЕСА_1 .
Для отримання свідоцтва про право на спадщину за заповітом позивач звернувся до державного нотаріуса Четвертої дніпровської державної нотаріальної контори Шугаєвої Н.С., яка 28.11.2020 року винесла постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії, підставою якої зазначено наявність арешту на все майно, на підставі постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження за № 33791861 від 09.08.2012 року (реєстраційний номер обтяження: 13213196, дата реєстрації 06.11.2012 року) та арешт на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1 , на підставі постанови про арешт б/н від 30.08.2001 року виконавчої служби Амур-Нижньодніпровського району (реєстраційний номер обтяження: 4807920, дата реєстрації 16.04.2007 року).
Згідно з відповіддю за №5192 від 09.02.2021 року начальника Амур-Нижньодніпровського відділу державної виконавчої служби міста Дніпра Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, арешт на все нерухоме майно, про що внесено відповідний запис до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна (реєстраційний номер обтяження 13213196), накладено в рамках відкритого 09.08.2012 року виконавчого провадження №33791861, із примусового виконання виконавчого листа №1/401/277/12 від 23.07.2012 року Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська про конфіскацію усього майна належного ОСОБА_2 .
Державним виконавцем 06.07.2015 року винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачеві. Зазначене виконавче провадження знищено у зв`язку з трирічним терміном зберігання.
Через наявність арешту на вказане нерухоме майно позивач позбавлений реалізувати своє право на отримання спадщини.
Посилаючись на вказані обставини, позивач просив суд зняти арешт на все майно, накладений на підставі постанови про арешт майна боржника та заборону на його відчуження за №33791861 від 09.08.2012 року, та арешт на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1 , на підставі постанови про арешт б/н від 30.08.2001 року, накладений виконавчою службою Амур-Нижньодніпровського району та виключити із Державного реєстру речових прав на нерухоме майно обтяження за №13213196, дата реєстрації 06.11.2012 року та №4807920, дата реєстрації 16.04.2007 року (а.с.4-12, 39-49).

Рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 12 липня 2022 року позов ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області та Фонду державного майна України, треті особи Амур-Нижньодніпровський відділ державної виконавчої служби у м.Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро) та Четверта дніпровська державна нотаріальна контора, про зняття арешту - задоволено. 
Знято арешт з нерухомого майна накладений, на підставі постанови Амур-Нижньодніпровського відділу державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження виконавче провадження №33791861 від 09.08.2012 року та арешт з нерухомого майна накладений, на підставі постанови Амур-Нижньодніпровського відділу державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження б/н від 30.08.2001 року. Виключено із Державного реєстру речових прав на нерухоме майно запис про обтяження у вигляді арешту нерухомого майна №13213196, дата реєстрації 06.11.2012 року, накладеного на підставі постанови Амур-Нижньодніпровського відділу державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження виконавче провадження № 33791861 від 09.08.2012 року. та запис про обтяження у вигляді арешту нерухомого майна №4807920, дата реєстрації 16.04.2007 року, накладеного на підставі постанови Амур-Нижньодніпровського відділу державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження б/н від 30.08.2001 року. Судові витрати покладено на сторону, яка їх понесла (а.с.211-213).

Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, Головне управління ДПС у Дніпропетровській області звернулось із апеляційною скаргою, посилаючись на порушення місцевим судом норм матеріального та процесуального права. Зазначає, що є неналежним відповідачем в даній спарві. Просили рішення суду скасувати, та ухвалити нову постанову, якою відмовити у задоволені позовних вимог (а.с.215-216). 

В порядку ст. 360 ЦПК України від позивача надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому посилаючись на законність та обгрунтованість рішення суду першої інстанції, безпідставність доводів апеляційної скарги, просив, апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення.

Судом першої інстанції встановлено та матеріалами справи підтверджено, що  ОСОБА_2 18.11.2019 року склав заповіт, відповідно до якого заповів позивачу ОСОБА_1 усе своє майно, рухоме та нерухоме, що належить йому та буде належати на день його смерті.
Вказаний заповіт 18.11.2019 року посвідчено приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Каширніковою С.О., за реєстровим №3228 (а.с.72).
ОСОБА_2 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується копією свідоцтва про смерть, виданого 13.05.2020 року Новокодацьким районним у місті Дніпрі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південно-Схадного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро), актовий запис №766 (а.с.71 зврот).
ОСОБА_1 28.11.2020 року звернувся до Четвертої дніпровської державної нотаріальної контори із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину (а.с.88).
Втім, державним нотаріусом Четвертої дніпровської державної нотаріальної контори Шугаєвою Н.С. від 28.11.2020 року винесено постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії, підставою якої зазначено наявність арешту на все майно, на підставі постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження за № 33791861 від 09.08.2012 року (реєстраційний номер обтяження: 13213196, дата реєстрації 06.11.2012 року) та арешт на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1 , на підставі постанови про арешт б/н від 30.08.2001 року виконавчої службою Амур-Нижньодніпровського району (реєстраційний номер обтяження: 4807920, дата реєстрації 16.04.2007 року).
Згідно з відповіддю за №5192 від 09.02.2021 року начальника Амур-Нижньодніпровського відділу державної виконавчої служби міста Дніпра Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, арешт на все нерухоме майно, про що внесено відповідний запис до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна (реєстраційний номер обтяження 13213196), накладено в рамках відкритого 09.08.2012 року виконавчого провадження №33791861, з примусового виконання виконавчого листа №1/401/277/12 від 23.07.2012 року Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська про конфіскацію усього майна належного ОСОБА_2 .. Державним виконавцем 06.07.2015 року винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачеві, на підставі п.2 ч.1 ст.47 ЗУ «Про виконавче провадження».
Надати належним чином завірені копії постанов про повернення виконавчого провадження, або копії матеріалів виконавчого провадження не вбачається можливим, оскільки виконавчі провадження знищено, у зв`язку із трирічним терміном зберігання (а.с.14).
Виконавчий лист №1/401/277/12 від 23.07.2012 року Амур-Нижньодніпровським районним судом м. Дніпропетровська видано 23.07.2012 року.
Станом на теперішній час, повторно на примусове виконання виконавчий лист до відділу державної виконавчої служби не надходив.
Отже, строк виконання виконавчого листа Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська №1/401/277/12 від 23.07.2012 року, сплив.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив із того, що на час звернення з позовом до суду за наявності арешту та заборони відчуження всього майна, порушено право позивача на отримання свідоцтва про право на спадщину після смерті  ОСОБА_2 , внаслідок чого він позбавлений можливості в повному обсязі користуватися та розпоряджатися успадкованим майном на власний розсуд, підстав для продовження обтяження - заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, суд не вбачає, а тому право позивача підлягає судовому захисту у заявлений ним спосіб шляхом скасування арешту на все майно, накладеного на підставі постанови про арешт майна боржника та заборони на його відчуження за №33791861 від 09.08.2012 року, та арешту на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1 , на підставі постанови про арешт б/н від 30.08.2001 року, накладений виконавчою службою Амур-Нижньодніпровського району та виключити з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно обтяження за №13213196, дата реєстрації 06.11.2012 року та №4807920, дата реєстрації 16.04.2007 року. 

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції.
Відповідно до ст. 124 Конституції України, ст.ст. 15, 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі.
Згідно зі ст.11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини, акти цивільного законодавства. У випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов`язки можуть виникати з рішення суду.
Статтею 41 Конституції України та ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналась 17.07.97 р. відповідно до Закону України "Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 р., Першого протоколу та протоколів N 2,4,7,11 до Конвенції" закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватись і розпоряджатись належним йому майном, на власний розсуд вчиняти будь-які угоди щодо свого майна, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Право власності є непорушним.
Тлумачення цього положення як захисту права власності було здійснено Європейським судом з прав людини у справі Маркс проти Бельгії (Marckx v. Belgium), заява №6833/74 від 13.07.1979 р., в якому суд зазначив: «Визнаючи, що кожен має право мирно володіти своїм майном, ст. 1 у своїй суті забезпечує право власності».
Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі «Ісмаїлов проти Росії» від 06.11.2008 року, де вказувалися порушення ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, в якому зазначено, що кожна фізична та юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше, як в інтересах суспільства на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права».
Окрім того, Європейський суд з прав людини через призму своїх рішень неодноразово акцентував увагу на тому, що володіння майном повинно бути законним (див. рішення у справі "Іатрідіс проти Греції" [ВП], заява N 31107/96, п. 58, ECHR 1999-II). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (див. рішення у справі "Антріш проти Франції", від 22 вересня 1994 року, Series А N 296-А, п. 42, та "Кушоглу проти Болгарії", заява N 48191/99, пп. 49 - 62, від 10 травня 2007 року). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити "справедливий баланс" між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див., серед інших джерел, рішення від 23 вересня 1982 року у справі "Спорронг та Льонрот проти Швеції", пп. 69 і 73, Series A N 52). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див., наприклад, рішення від 21 лютого 1986 року у справі "Джеймс та інші проти Сполученого Королівства", n. 50, Series A N 98).
За змістом ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).
До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (ст. 1218 ЦК України).
Відповідно до ч.1 ст.319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.
Статтею 321 ЦК України визначено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
За приписами ст.391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.
Відповідно до ст.16 ЦК України власник має право вимагати відновлення свого порушеного права, в даному випадку - звільнення з-під арешту майна, яке належить йому на праві власності.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 30 травня 2018 року у справі №640/7794/16-ц наведено такий правовий висновок: «Особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту.»
Аналогічні висновки містяться у останній актуальній постанові від 30 червня 2021 року справа № 456/3731/18.
Відповідно ч.2 ст. 59 Закону України "Про виконавче провадження", у разі набрання законної сили судовим рішенням про зняття арешту з майна боржника арешт з такого майна знімається згідно з постановою виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини.
Відповідно по положень ч.2 ст. 27 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" державна реєстрація обтяжень проводиться на підставі, зокрема, судового рішення щодо набуття, зміни або припинення обтяження речових прав на нерухоме майно, що набрало законної сили.
Суд першої інстанцїі дійшов обгрунтованого висновку про задоволення позовних вимог. 
Доводи апеляційної скарги щодо неналежного відповідача по справі, колегія суддів не приймає до уваги, з огляду на наступне. 
Згідно ч. 3 ст. 8 Закону України «Про виконавче провадження», у редакції, що діяла на момент видання виконавчого листа та відкриття виконавчого провадження - за виконавчим документом про стягнення в дохід держави коштів або про вчинення інших дiй на користь чи в інтересах держави від її імені виступає орган, за позовом якого судом винесено вiдповiдне рішення, або орган державної влади (крім суду), який вiдповiдно до закону прийняв таке рішення. За іншими виконавчими документами про стягнення в дохід держави коштів або про вчинення інших дій на користь чи в інтересах держави від її імені виступають органи державної податкової служби.
Отже, оскільки стягувачем у даному випадку є держава, інтереси якої представляють органи державної податкової служби, то відповідачем по справі повинен бути орган державної податкової служби.
Згідно п. 4 Пунктом 2 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 6 від 28 липня 1976 року «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна» (далі по тексту ППВСУ № 6) - «Відповідачами в справі суд притягує боржника, особу, в інтересах якої накладено арешт на майно, і в необхідних випадках - особу, якій передано майно, якщо воно було реалізоване.»
Пунктом 2 ППВСУ № 5 визначено, що відповідачами в справі є боржник, особа, в інтересах якої накладено арешт на майно, а в окремих випадках - особа, якій передано майно, якщо воно було реалізоване. Як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, має бути залучено відповідний орган державної виконавчої служби, а також відповідний орган доходів і зборів, банк та іншу фінансову установу, які у випадках, передбачених законом, виконують судові рішення (стаття 3 Закону України від 21 квiтня 1999 року № 606-XIV "Про виконавче провадження" (у редакції Закону України від 04 листопада 2010 року № 2677-VI) (далі - Закон про виконавче провадження).
У випадках, коли арешт майна проводився для забезпечення конфіскації чи стягнення майна на користь держави, як відповідач до участі у справі у встановленому законом порядку також залучається відповідний територіальний орган Державної фіскальної служби України.

Велика Палата Верховного Суду підтримала зазначені висновки у постанові від 08 листопада 2019 року у справі № 450/1411/16 навела такий правовий висновок: «У випадках, коли арешт майна проводиться для забезпечення конфіскації чи стягнення майна на користь держави, підлягає вирішенню питання щодо відповідної участі у справі відповідного територіального органу Державної фіскальної служби України.»
У постанові Верховного Суду від 11 березня 2020 року у справі № 299/2931/17 наведено такий правовий висновок: «Позов про зняття арешту з майна може бути пред`явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно). Відповідачами у справі є боржник, особа, в інтересах якої накладено арешт на майно, а в окремих випадках - особа, якій передано майно, якщо воно було реалізоване. Як третю особу, яка незаявляє самостійних вимог щодо предмета спору, має бути залучено відповідний орган державної виконавчої служби, а також відповідний орган доходів і зборів (орган фіскальної служби), банк та іншу фінансову установу, які у випадках, передбачених законом, виконують судові рішення. У випадках, коли арешт майна проводився для забезпечення конфіскації чи стягнення майна на користь держави, як відповідач до участі у справі у встановленому законом порядку також залучається відповідний територіальний орган Державної фіскальної служби України.».
Аналогічні висновки зроблені Верховним Судом у постанові від 16 березня 2021 року у справі № 476/112/19.
Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 18 грудня 2018 року № 1200 «Про утворення Державної податкової служби України та Державної митної служби України» утворено Державну податкову службу України та Державну митну службу України, реорганізувавши ДФС шляхом поділу.
Абзацом 4 пункту 2 зазначеної постанови № 1200 встановлено, що ДПС та Держмитслужба є правонаступниками майна, прав та обов`язкiв реорганізованої ДФС у відповідних сферах діяльності.
Постановою Кабінету Міністрів України від 19.06.2019 року № 537 "Про утворення територіальних органів Державної податкової служби" реорганізовано Головне управління ДФС у Дніпропетровській області шляхом приєднання до Головного управління ДПС У Дніпропетровській області.
Вiдповiдно до постанови Кабінету Міністрів України від 20.10.2011 року № 1074 "Про затвердження Порядку здійснення заходів, пов`язаних з утворенням, реорганізацією або ліквідацією міністерств, інших центральних органів виконавчої влади", розпорядження Кабінету Міністрів України від 21.08.2019 року № 682-р "Питання Державної податкової служби", наказу Державної податкової служби України від 28.08.2019 року № 36 "Про початок діяльності Державної податкової служби України", наказу Головного управління Державної податкової служби у Дніпропетровській області від 03.09.2019 року №17 "Про початок діяльності Головного управління ДПС у Дніпропетровській області", листа Державної податкової служби України від 28.08.2019 № 536/7/99-00-01-01-02, Положення про Головне управління ДПС у Дніпропетровській області, затверджене наказом Державної податкової служби України від 12.07.2019 року №17; Головне управління ДПС у му Дніпропетровській області розпочало виконання покладених на нього Положенням про ГУ ДПС у Дніпропетровській області функцій і повноважень Головного управління Державної Фіскальної служби у Дніпропетровській області, що припиняється.
Отже, з 03.09.2019 року повноваження перейшли до ГОЛОВНОГО УПРАВЛІННЯ ДПС У ДНІПРОПЕТРОВСЬКІЙ ОБЛАСТІ (49047, м.Дніпро, вул. Сімферопольська, 17-а, код ЄДРПОУ 43145015).

Тобто, функції і повноваження ГОЛОВНОГО УПРАВЛІННЯ ДФС У ДНІПРОПЕТРОВСЬКІЙ ОБЛАСТІ було передано його правонаступникові, а саме: Головному управлінню ДПС у Дніпропетровській області (код ЄДРПОУ 43145015, місцезнаходження: 49005, м. Дніпро, вул. Сімферопольська, 17а).
Таким чином, ГОЛОВНЕ УПРАВЛІННЯ ДПС У ДНІПРОПЕТРОВСЬКІЙ ОБЛАСТІ є належним відповідачем по справі.
Судом 1 інстанції з`ясовані у встановлений законом спосіб усі обставини справи.

Доводи апеляційної скарги, що судом першої інстанції не з`ясована обставина, чи дійсно були знищені виконавчі провадження у зв`язку із трирічним терміном зберігання, та чи дійсно строк зберігання цієї категорії виконавчих проваджень 3 роки, як це зазначено у відповіді від 09.02.2021 року № 5192, яка міститься в матеріалах справи, спростовуються матеріалами справи.
З матерiалiв справи вбачається, що ухвалою Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 17.03.2021 року окрім питання про відкриття провадження по справі було також вирішено питання про витребування з Амур-Нижньодніпровського відділу державної виконавчої служби у м. Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) належним чином завіреної копії виконавчого провадження №33791861. 
Проте, витребувані судом документи надані не були.
За частиною 5 статті 12 ЦПК України - суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом.
Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної Опора ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом (ч. 2 ст. 13 ЦПК України).
Отже, судом 1 інстанції у повній мірі було реалізовано усі процесуальні інструменти для сприяння встановлення істини по справі.
Відповідно до ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, розглядаючи спір повно та всебічно дослідив і оцінив обставини справи, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює, та прийшов до обґрунтованого висновку про часткове задоволення позову.
Оскільки, висновки суду відповідають фактичним обставинам справи, а ухвалене судове рішення відповідає вимогам матеріального і процесуального права, то підстави для його скасування відсутні.
Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення,

Судові витрати понесені у зв`язку з переглядом судового рішення розподілу не підлягають, оскільки апеляційна скарга залишається без задоволення.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Дніпропетровській області - залишити без задоволення. 

Рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 12 липня 2022 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів в передбаченому законом порядку.

Судді: