ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 жовтня 2022 року	Львів	Справа № 140/8213/21 пров. № А/857/11186/22	

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі: 
головуючого судді                                                  Пліша М.А.,
суддів                                                                       Гінди О.М., Ніколіна В.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Львові апеляційну скаргу Рівненської митниці на рішення Волинського окружного адміністративного суду від 28 квітня 2022 року (головуючий суддя Волдінер Ф.А., м. Луцьк) по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Поліської митниці про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,-

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся в суд першої інстанції з адміністративним позовом до Поліської митниці Держмитслужби (Рівненська митниця) про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень №00000611319 та №00000601319 від 17 червня 2021 року.
Рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 28 квітня 2022 року позовні вимоги задоволено. Визнано протиправними та скасовано податкові повідомлення-рішення Поліської митниці Держмитслужби від 17 червня 2021 року №00000611319 та №00000601319. Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Поліської митниці Держмитслужби на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 908,00 грн.
Не погодившись з таким рішенням суду першої інстанції, Рівненська митниця оскаржила його в апеляційному порядку, просить скасувати таке рішення та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог. 
В апеляційній скарзі зазначає, що відповідно до пункту 2 частини другої статті 351 МК України документальна невиїзна перевірка проводиться у разі надходження від уповноважених органів іноземних держав документально підтвердженої інформації про не підтвердження автентичності поданих митному органу документів щодо товарів, митне оформлення яких завершено, недостовірність відомостей, що в них містяться, а також запитів стосовно надання інформації про зовнішньоекономічні операції, які здійснювалися за участю суб`єктів зовнішньоекономічної діяльності - резидентів України.
Статтею 352 МК України передбачено, що отримані від уповноважених органів іноземних держав документально підтверджені відомості щодо вартісних, кількісних або якісних характеристик, країни походження, складу та Інших характеристик, які мають значення для оподаткування товарів, їх ввезення (пересилання) на митну територію України або на територію України або території вільної митної зони, які відрізняються від задекларованих під час митного оформлення, можуть використовуватись як матеріали для підготовки висновків за результатами перевірок.
У разі надходження від уповноважених органів іноземних держав документально підтверджених відомостей щодо країни походження, вартісних, кількісних або якісних характеристик, які мають значення для оподаткування товарів і предметів при ввезенні (пересиланні) на митну територію України або територію вільної митної зони або вивезенні (пересиланні) товарів і предметів з митної території України або території вільної митної зони, які відрізняються від задекларованих під час митного оформлення, контролюючий орган має право самостійно визначити базу оподаткування та податкові зобов`язання платника податків шляхом проведення дій, визначених пунктом 54.3 статті 54 ПК України, на підставі відомостей, зазначених у таких документах (пункт 54.4 статті 54 ПК України).
Митниця є контролюючим органом зі сплати ввізного мита, податку на додану вартість, акцизного податку та здійснює контроль за повнотою та своєчасністю сплати податків під час ввезення товарів на митну територію України, відповідно до підпункту 41.1.2 пункту 41.1 статті 41 Податкового кодексу України.
Статтею 4 Митного кодексу України (зі змінами та доповнення, далі - МКУ), визначено поняття декларанта як особи, яка самостійно здійснює декларування або від імені якої здійснюється декларування.
Відповідно до статті 257 МКУ декларування здійснюється шляхом заявлення за встановленою формою (письмовою, усною, шляхом вчинення дій) точних відомостей про товари, мету їх переміщення через митний кордон України, а також відомостей, необхідних для здійснення їх митного контролю та митного оформлення. Електронне декларування здійснюється з використанням електронної митної декларації, засвідченої електронним цифровим підписом, та інших електронних документів або їх реквізитів у встановлених законом випадках, а також електронних (сканованих) копій паперових документів, засвідчених електронним цифровим підписом декларанта або уповноваженої ним особи.
Відповідно до положень статті 345 Митного кодексу України документальна перевірка - це сукупність заходів, за допомогою яких митні органи переконуються у правильності заповнення митних декларацій, декларацій митної вартості та в достовірності зазначених у них даних, законності ввезення (пересилання) товарів на митну територію України або на територію вільної митної зони, вивезення (пересилання) товарів за межі митної території України або за межі території вільної митної зони, а також своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати митних та інших платежів, а також пені, контроль за справлянням яких покладено на митні органи.
Документальні перевірки дотримання вимог законодавства України з питань митної справи, у тому числі своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати митних платежів, проводяться митними органами з урахуванням строків давності, визначених статтею 102 Податкового кодексу України. Згідно положень пункту 102.1 статті 102 Податкового кодексу України (зі змінами та доповненнями, діючими на день подання митних декларацій до митного оформлення товарів) контролюючий орган має право провести перевірку та самостійно визначити суму грошових зобов`язань
платника податків у випадках, визначених Податковим кодексом України, не пізніше закінчення 1095 дня.
Відповідно до статті 351 Митного кодексу України предметом документальних невиїзних перевірок є дані про своєчасність, достовірність, повноту нарахування та сплати митних платежів при переміщенні товарів через митний кордон України підприємствами, а також при переміщенні товарів через митний кордон України громадянами з поданням митної декларації, передбаченої законодавством України для підприємств. Однією з підстав документальної невиїзної перевірки є надходження від уповноважених органів іноземних держав документально підтвердженої інформації про не підтвердження автентичності поданих митному органові документів щодо товарів, митне оформлення яких завершено, недостовірність відомостей, що в них містяться, а також запитів стосовно надання інформації про зовнішньоекономічні операції, які здійснювалися за участю суб`єктів зовнішньоекономічної діяльності - резидентів України.
Крім того, відповідно до п. 54.4 статті 54 «Визначення сум податкових та грошових зобов`язань» Податкового кодексу України, у разі надходження від уповноважених органів іноземних держав документально підтверджених відомостей щодо країни походження, вартісних, кількісних або якісних характеристик, які мають значення для оподаткування товарів і предметів при ввезенні (пересиланні) на митну територію України, які відрізняються від задекларованих під час митного оформлення, контролюючий орган має право самостійно визначити базу оподаткування та податкові зобов`язання платника податків шляхом проведення дій, визначених пунктом 54.3 цієї статті, на підставі відомостей, зазначених у таких документах.
Відповідно до документів, поданих декларантом та даних АСМО «Інспектор», митне оформлення товару проведено за електронною митною декларацією №UА205100/2018/011533 від 09.07.2018 та випущено товар у вільний обіг на митну територію України із застосуванням тарифної преференції за кодом 410 «Товари, що ввозяться в Україну та походять з країн ЄС (Абзац перший частини першої статті 29 додатка 1-А «Тарифний графік України» до глави 1 розділу IV «Торгівля та питання, пов`язані з торгівлею» (скасування мит) Угоди про асоціацію між Україною, з однієї сторони, та Європейським Союзом, Європейським Співтовариством з атомної енергії і їхніми державами-членами, з іншої сторони)» (гр. 36 МД). Умовно нараховано мито (код платежу - 121, спосіб сплати - 06) - 8830,08грн.
Підставою для застосування преференційної ставки ввізного мита став сертифікат із перевезення (походження) товару форми EUR.1 №PL/MF/AN 0022543 від 06.07.2018, який поданий до митного оформлення за МД типу ІМ40ДЕ №UА205100/2018/011533 від 09.07.2018 (графа 44 МД, код документа « 0954»).
Відповідно до статті 29 (1) Угоди про асоціацію між Україною, з однією сторони, та Європейським Союзом, Європейським співтовариством з атомної енергії і їхніми державами-членами, з іншої сторони (далі - Угода) кожна Сторона зменшує або скасовує ввізне мито на товари, що походять з іншої Сторони відповідно до Графіків, встановлених у Додатку 1-А до Угоди.
Статтею 26 Угоди встановлено, що положення Глави 1 застосовуються до торгівлі товарами, що походять з територій Сторін.
Для цілей Глави 1 термін «походження» означає, що товар підпадає під правила походження, викладені в Протоколі І «Щодо визначення концепції «походження товарів» і методів адміністративного співробітництва» (далі — Протокол І) до Угоди.
Відповідно до статті 16 (1) Протоколу І (стаття 15 Доповнення І Конвенції) до Угоди товари, що походять з Європейського Союзу, і товари, що походять з України, після ввезення до України чи Європейського Союзу, відповідно, підпадають під дію Угоди за умови подання одного з таких документів:
(а)          сертифікат з перевезення товару ЕЦК.1, зразок якого наведений у Додатку III до Протоколу І (Додатку III а Доповнення І Конвенції); або
(б)          (с) у випадках, вказаних у статті 22 (1) Протоколу І (статті 21 (1) Доповнення І Конвенції), декларація, що надалі іменуватиметься декларацією інвойс, надана експортером до інвойса, повідомлення про доставку чи будь- якого іншого комерційного документа, який описує розглядувані товари достатньо детально для того, щоб їх можна було ідентифікувати.
Відповідно до частини 1 статті 17 Протоколу 1 (частина 1 статті 16 Доповнення І Конвенції) до Угоди сертифікат з перевезення товару ЕЦК.1 має бути виданий митними органами країни експорту на письмову заяву експортера або, під відповідальність експортера, його уповноваженим представником.
В частині З статті 17 Протоколу 1 (частина 3 статті 16 Доповнення І Конвенції) до Угоди зазначено що, експортер, який подає заяву про видачу сертифіката з перевезення товару ЕЦК. 1, повинен бути готовим у будь-який час на вимогу митних органів країни експорту, у якій видається сертифікат з перевезення товару ЕЦК.1, надати всі належні документи на підтвердження статусу походження розглядуваних товарів, а також виконання інших умов цього Протоколу.
Статтею 32 Протоколу І (статті 31 Доповнення І Конвенції) передбачено, що з метою забезпечення правильного застосування Протоколу І Європейський Союз і Україна повинні допомагати один одному через компетентні митні адміністрації у перевірці достовірності підтверджень походження товарів та правильності інформації, що міститься в документах.
Відповідно до статті 33 Протоколу І (статті 32 Доповнення І Конвенції), митні органи країни імпорту мають право здійснювати подальші перевірки підтверджень походження у довільному порядку або тоді, коли мають обґрунтовані сумніви в достовірності таких документів, статусі походження відповідних товарів або виконання інших вимог даного Протоколу І (Доповнення І Конвенції).
За результатами проведеної Волинською митницею Держмитслужби перевірки сертифікату з перевезення (походження) товарів форми EUR.1 №PL/MF/AN 0022543 від 06.07.2018, компетентним органом країни експорту повідомлено митні органи України, що товар, охоплений документом про походження не відповідає вимогам преференційного походження в рамках Протоколу І до Угоди.
У відповіді уповноважених органів країни експортера зазначено: «Сертифікат ЕЦК.1 є автентичним. Проте експортери не надали доказів, що підтверджують преференційне походження товарів. 
Таким чином, до товару (легковий автомобіль), оформленого за митною декларацією від 09.07.2018 №UА205100/2018/011533, не може бути визнаним таким, що має преференційне походження з Європейського Союзу, та відповідно не має права на преференцію.
Проведеною документальною перевіркою, з урахуванням офіційно отриманої відповіді від уповноважених органів країни експортера про не підтвердження преференційного походження товару, встановлено обставини, які свідчать, що громадянином ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) при застосуванні преференційних (знижених) ставок ввізного мита щодо товару, який імпортується відповідно до сертифіката з перевезення (походження) товару форми EUR.1 №PL/MF/AN 0022543 від 06.07.2018 з території ЄС, створені умови щодо несплати митних платежів в повному обсязі та невиконання вимог, установлених Митним кодексом України, Податковим кодексом України, а також міжнародних договорів України, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України.
Отже, заявлення недостовірних відомостей про характеристики товару (преференційне походження), які відрізняються від даних, отриманих від уповноважених органів іноземних держав (митний орган Республіки Польща), призвело до безпідставного застосування преференційної ставки мита за кодом УКТЗЕД 8703329010 - 7,3% та умовного нарахування мита на товари походженням з Європейського Союзу, замість застосування повної/пільгової ставки мита за кодом УКТЗЕД 8703329010 - 10% згідно розділу XVII Митного тарифу України, затвердженого Законом України від 19.09.2013 № 584-УІІ «Про Митний тариф України» із змінами та доповненнями та, як наслідок - до несвоєчасного, неповного нарахування та сплати митних платежів, чим порушено вимоги частини 2 статті 48, частини 1 статті 257, частини 4 та 5 статті 280, частини 1 статті 281 Митного кодексу України від 13.03.2012 року № 4495-УІ (зі змінами та доповненнями), пункту
190.1 статті 190 Податкового кодексу України від 02.12.2010 № 2755-УІ (зі змінами та доповненнями).
Встановлені порушення призвели до заниження громадянином ОСОБА_1 податкових зобов`язань зі сплати митних платежів на загальну суму 10596,10 грн., в тому числі: мито на товари, що ввозяться на митну територію України суб`єктами господарювання, на суму 8830,08 грн.; податок на додану вартість з товарів, ввезених на територію України суб`єктами господарювання, на суму 1766,02 грн.
Відповідно статті 278 МК України, датою виникнення податкових зобов`язань із сплати мита у разі ввезення товарів на митну територію України чи вивезення товарів з митної території України є дата подання митному органу митної декларації для митного оформлення або дата нарахування такого податкового зобов`язання митним органом у випадках, визначених цим Кодексом та законами України.
Пунктом 187.8. статті 187 Податкового кодексу України визначено, що датою виникнення податкових зобов`язань у разі ввезення товарів на митну територію України є дата подання митної декларації для митного оформлення.
Згідно положень пункту 190.1 статті 190 Податкового кодексу України (зі змінами та доповненнями, діючими на день подання митних декларацій до митного оформлення товарів), базою оподаткування для товарів, що ввозяться на митну територію України, є договірна (контрактна) вартість, але не нижче митної вартості цих товарів, визначеної відповідно до розділу III Митного кодексу України, з урахуванням мита та акцизного податку, що підлягають сплаті і включаються до ціни товарів.
Відповідно до статті 351 Митного кодексу України предметом документальних невиїзних перевірок є дані про своєчасність, достовірність, повноту нарахування та сплати митних платежів при переміщенні товарів через митний кордон України підприємствами, а також при переміщенні товарів через митний кордон України громадянами з поданням митної декларації, передбаченої законодавством України для підприємств. Однією з підстав документальної невиїзної перевірки є надходження від уповноважених органів іноземних держав документально підтвердженої інформації про не підтвердження автентичності поданих митному органові документів щодо товарів, митне оформлення яких завершено, недостовірність відомостей, що в них містяться, а також запитів стосовно надання інформації про зовнішньоекономічні операції, які здійснювалися за участю суб`єктів зовнішньоекономічної діяльності - резидентів України.
Відповідно до пп. 54.3.6, п. 54.3 ст. 54 Податкового кодексу України, контролюючий орган зобов`язаний самостійно визначити суму грошових зобов`язань, зменшення (збільшення) суми бюджетного відшкодування та/або зменшення (збільшення) від`ємного значення об`єкта оподаткування податком на прибуток або від`ємного значення суми податку на додану вартість платника податків, передбачених цим Кодексом або іншим законодавством, якщо: результати митного контролю, отримані після закінчення процедури митного оформлення та випуску товарів, свідчать про заниження або завищення податкових зобов`язань, визначених платником податків у митних деклараціях.
Відповідно до частини 6 статті 345 Митного кодексу України, результати перевірки оформлюються актом (довідкою) та є підставою для самостійного визначення митним органом суми податкового зобов`язання підприємства щодо сплати митних платежів, застосування заходів, передбачених законами України, і саме в акті перевірки зазначаються факти заниження і факти завищення податкових зобов`язань підприємства. Рішення щодо правильності визначення заявлених у митних деклараціях кодів товарів згідно з УКТ ЗЕД, їх митної вартості та країни походження, підстав для звільнення від оподаткування окремими документами не оформляються, а зазначаються в акті про результати перевірки (частина 14 статті 354 Митного кодексу України).
Таким чином, зміст Акта перевірки відповідає принципам законності, повноти і об`єктивності перевірки, достовірності та доказовості її результатів, висновки базуються на даних, що були отримані у порядку, встановленому законодавством України.
Посадові особи Поліської митниці Держмитслужби, уповноважені на проведення перевірки, діяли згідно чинного законодавства України з питань державної митної справи та відповідно до повноважень, наданих законодавством України.
Відповідно до частини третьої статті 345 МК України митні органи мають право здійснювати митний контроль шляхом проведення документальних виїзних (планових або позапланових) та документальних невиїзних перевірок дотримання законодавства України з питань державної митної справи, зокрема, щодо правильності визначення бази оподаткування, своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати митних платежів.
Згідно частини другої статті 351 МК України документальна невиїзна перевірка проводиться у разі: виявлення ознак, що свідчать про можливе порушення законодавства України з питань державної митної справи, за результатами аналізу електронних копій митних декларацій, інформації, що стосується товарів, митне оформлення яких завершено, отриманої від суб`єктів зовнішньоекономічної діяльності та виробників таких товарів, з висновків акредитованих відповідно до законодавства експертів; надходження від уповноважених органів іноземних держав документально підтвердженої інформації про не підтвердження автентичності поданих органу доходів і зборів документів щодо товарів, митне оформлення яких завершено, недостовірність відомостей, що в них містяться, а також запитів стосовно надання інформації про зовнішньоекономічні операції, які здійснювалися за участю суб`єктів зовнішньоекономічної діяльності - резидентів України.
Посадові особи Поліської митниці Держмитслужби, уповноважені на проведення перевірки, діяли згідно чинного законодавства України з питань державної митної справи та відповідно до повноважень, наданих законодавством України.
Таким чином, зміст Акта перевірки відповідає принципам законності, повноти і об`єктивності перевірки, достовірності та доказовості її результатів, висновки базуються на даних, що були отримані у порядку, встановленому законодавством України.
Згідно п. 3 ч.1 ст. 311 КАС України суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).
Згідно ч.1 та ч. 2 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
Заслухавши суддю доповідача, вивчивши матеріали справи, та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних міркувань.  
Судом першої інстанції встановлено, що за МД від 09 липня 2018 року №UA205100/2018/011533 ОСОБА_1 здійснено митне оформлення товару: «легковий автомобіль, марки – BMW, модель – 520D; кузов  № НОМЕР_2 ; загальна кількість місць, включаючи водія – 5; призначення - для використання по дорогах загального користування; тип двигуна – дизельний; робочий об`єм циліндрів двигуна – 1995 см.куб; потужність – 135kw; тип кузова – хетчбек; колісна формула – 4х2; колір – коричневий; бувший у використанні;  календарний рік виготовлення – 2014; модельний рік виготовлення – 2014; дата ведення в експлуатацію – 09 травня 2014 року».
Під час митного оформлення до товарів було застосовано преференційний режим вільної торгівлі на підставі сертифіката з перевезення EUR.1 №PL/MF/AN0022543 від 06 липня 2018 року. У сертифікаті з перевезення EUR.1 №PL/MF/AN0022543 від 06 липня 2018  року експортером зазначено Asantech Sp.z.o.о. (Польща).
За результатами митного оформлення ОСОБА_1 платив усі митні платежі та митним органом було завершено усі митні процедури та випущено у вільний обіг товар, що імпортувався.
До вищезазначеної митної декларації додавалися, зокрема, сертифікат з перевезення товару форми EUR.l №PL/MF/AN0022543 від 06 липня 2018 року, в якому зазначено експортером компанію Asantech Sp.z.o.о. (Польща), а країна походження товару - Європейський Союз.
З листа Волинської митниці Держмитслужби від 24 березня 2020 року №2622-7.3-15, адресованого Поліській митниці Держмитслужби вбачається, що листом уповноваженого органу Польщі від 16 липня 2019 року №0601-IGC.4331.39.2019 не підтверджено преференційне походження товарів, зазначених у вказаному сертифікаті. Враховуючи отриману інформацію Волинська митниця Держмитслужби просила здійснити подальші контрольно-перевірочні заходи, передбачені статтями 345-354 МКУ до платника податків ОСОБА_1 .
Відповідачем було проведено позапланову документальну невиїзну перевірку дотримання вимог законодавства України з питань митної справи, у частині обґрунтованості та законності надання (отримання) пільг із звільнення від оподаткування при митному оформленні товару за МД від 09 липня 2018 року №UA205100/2018/011533.
За результатами перевірки складений акт про результати документальної невиїзної перевірки громадянина ОСОБА_1 з питань дотримання вимог законодавства України з питань митної справи, яким зафіксоване порушення позивачем частини другої статті 48, частини першої статті 257, частини четвертої та частини п`ятої статті 280, частини першої статті 281 Митного кодексу України від 13 березня 2012 року №4495-VI (зі змінами та доповненнями), в результаті чого занижено податкове зобов`язання по сплаті мита на товари, що ввозяться на митну територію України суб`єктами господарювання за МД від 09 липня 2018 року №UA205100/2018/011533 на загальну суму 8   830,08 грн; пункту 190.1 статті 190 Податкового кодексу України від 02.12.2010 № 2755-VI (зі змінами та доповненнями), в результаті чого занижено податкове зобов`язання по сплаті податку на додану вартість за МД від 09 липня 2018 року №UA205100/2018/011533 на загальну суму 1   766,02 грн.
За результатами проведеної перевірки 17 червня 2021 року відповідачем винесено податкові повідомлення-рішення №00000611319, яким збільшено суму грошового зобов`язання за платежем «податок на додану вартість з ввезених на митну територію України товарів фізичними особами» – 2   207,53 грн, в т.ч.: 1 766,02 грн податкове зобов`язання, 441,51 грн штрафна санкція; №00000601319, яким збільшено суму грошового зобов`язання за платежем «мито на транспортні засоби та шини до них, що ввозяться на територію України фізичними особами» – 11   037,60 грн, в т.ч.: 8   830,08 грн податкове зобов`язання, 2   207,52 грн штрафна санкція.
Розглядаючи спір, судом першої інстанції правильно враховано, що відповідно до статті 49 Митного кодексу України митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.
Згідно із частиною першою статті 50 МК України відомості про митну вартість товарів використовуються для: нарахування митних платежів; застосування інших заходів державного регулювання зовнішньоекономічної діяльності України; ведення митної статистики; розрахунку податкового зобов`язання, визначеного за результатами документальної перевірки.
Частиною першою статті 51 МК України визначено, що митна вартість товарів, що переміщуються через митний кордон України, визначається декларантом відповідно до норм цього Кодексу.
Згідно із частиною першою статті 52 МК України заявлення митної вартості товарів здійснюється декларантом або уповноваженою ним особою під час декларування товарів у порядку, встановленому розділом VIII цього Кодексу та цією главою.
Відповідно до частини першої статті 54 МК України контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється митним органом під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості.
Частиною п`ятою статті 54 МК України передбачено, що митний орган з метою здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів має право, зокрема, проводити в порядку, визначеному статтями 345-354 цього Кодексу, перевірки правильності визначення митної вартості товарів після їх випуску; звертатися до органів доходів і зборів інших країн із запитами щодо надання відомостей, необхідних для підтвердження достовірності заявленої митної вартості.
Згідно із частиною шостою статті 265 МК України декларування товарів, що належать громадянам, може здійснюватися цими громадянами або іншими громадянами, уповноваженими на це власниками зазначених товарів нотаріально посвідченими дорученнями.
Відповідно до частини першої статті 266 МК України декларант зобов`язаний, зокрема, у випадках, визначених цим Кодексом та Податковим кодексом України, сплатити митні платежі або забезпечити їх сплату відповідно до розділу Х цього Кодексу (пункт 4); у випадках, визначених цим Кодексом та іншими законами України, сплатити інші платежі, контроль за справлянням яких покладено на митні органи (пункт 5).
Частинами першою та другою статті 293 МК України передбачено, що особою, на яку покладається обов`язок із сплати митних платежів, є декларант. Особою, на яку покладається обов`язок із сплати донарахованих митних платежів - податкового зобов`язання, визначеного за результатами документальної перевірки, є відповідний платник податків.
Відповідно до пункту 8 частини першої статті 336 МК України митний контроль здійснюється безпосередньо посадовими особами митних органів шляхом направлення запитів до інших державних органів, установ та організацій, уповноважених органів іноземних держав для встановлення автентичності документів, поданих митному органу.
Згідно із частиною шостою статті 345 МК України результати перевірки оформлюються актом (довідкою) та є підставою для самостійного визначення органом доходів і зборів суми податкового зобов`язання підприємства щодо сплати митних платежів, застосування заходів, передбачених законами України.
Частиною другою статті 351 МК України визначено, що документальна невиїзна перевірка проводиться у разі: виявлення ознак, що свідчать про можливе порушення законодавства України з питань державної митної справи, за результатами аналізу електронних копій митних декларацій, інформації, що стосується товарів, митне оформлення яких завершено, отриманої від суб`єктів зовнішньоекономічної діяльності та виробників таких товарів, з висновків акредитованих відповідно до законодавства експертів; надходження від уповноважених органів іноземних держав документально підтвердженої інформації про непідтвердження автентичності поданих органу доходів і зборів документів щодо товарів, митне оформлення яких завершено, недостовірність відомостей, що в них містяться, а також запитів стосовно надання інформації про зовнішньоекономічні операції, які здійснювалися за участю суб`єктів зовнішньоекономічної діяльності - резидентів України.
Відповідно до частини першої статті 352 МК України посадовими особами митних органів під час проведення перевірок можуть бути використані: 1) документи, визначені цим Кодексом; 2) податкова інформація; 3) експертні висновки; 4) судові рішення; 5) отримані від уповноважених органів іноземних держав документально підтверджені відомості щодо вартісних, кількісних або якісних характеристик, країни походження, складу та інших характеристик, які мають значення для оподаткування товарів, їх ввезення (пересилання) на митну територію України або на територію вільної митної зони чи вивезення (пересилання) за межі митної території України або території вільної митної зони, які відрізняються від задекларованих під час митного оформлення; 6) інші матеріали, отримані в порядку та спосіб, передбачені цим Кодексом або іншими законами України.
Таким чином, підставою для проведення перевірки є надходження від уповноважених органів іноземних держав документально підтвердженої інформації про не підтвердження автентичності поданих митним органам документів щодо товарів, митне оформлення яких завершено, недостовірність відомостей, що в них містяться.
Як з`ясовано судом першої інстанції згідно листа Волинської митниці Держмитслужби від 24 березня 2020 року №2622-7.3-15 у відповідь на звернення Поліської митниці в частині перевірки сертифіката з перевезення товару EUR.l №PL/MF/AN0022543 від 06 липня 2018 року, направлено лист уповноваженого органу Республіки Польщі від 16 липня 2019 року №0601-IGC.4331.39.2019, яким не підтверджено преференційне походження товарів, зазначених у вказаному сертифікаті, для опрацювання та вжиття заходів згідно з чинним законодавством України. Враховуючи отриману інформацію Волинська митниця Держмитслужби просила здійснити подальші контрольно-перевірочні заходи, передбачені статтями 345-354 МКУ до платника податків та повідомити про їх результати.
Поліською митницею Держмитслужби на підставі статей 345, 351, 352, 354 МК України від 13 березня 2012 року №4495-VI (зі змінами та доповненнями) було проведено позапланову документальну невиїзну перевірку дотримання гр. ОСОБА_1 вимог законодавства України з питань митної справи, у частині обґрунтованості та законності надання (отримання) пільг із звільнення від оподаткування при митному оформленні товару за МД від 09 липня 2018 року №UA205100/2018/011533.
За результатами перевірки складено акт від 07 травня 2021 року №21/7.13-19/ НОМЕР_1 , відповідно до висновків якого виявлено порушення вимог частини другої статті 48, частини першої статті 257, частини четвертої та частини п`ятої статті 280, частини першої статті 281 Митного кодексу України від 13 березня 2012 року №4495-VI (зі змінами та доповненнями), в результаті чого занижено податкове зобов`язання по сплаті мита на товари, що ввозяться на митну територію України суб`єктами господарювання за МД від 09 липня 2018 року №UA205100/2018/011533 на загальну суму 8   830,08 грн; пункту 190.1 статті 190 Податкового кодексу України від 02 грудня 2010 року №2755-VI (зі змінами та доповненнями), в результаті чого занижено податкове зобов`язання по сплаті податку на додану вартість за МД від 09 липня 2018 року №UA205100/2018/011533 на загальну суму 1   766,02 грн.
17 червня 2021 року Поліською митницею Держмитслужби винесено податкові повідомлення-рішення №00000611319, яким збільшено суму грошового зобов`язання за платежем “податок на додану вартість з ввезених на митну територію України товарів фізичними особами” – 2   207,53 грн, в т.ч.: 1 766,02 грн податкове зобов`язання, 441,51 грн штрафна санкція; №00000601319, яким збільшено суму грошового зобов`язання за платежем “мито на транспортні засоби та шини до них, що ввозяться на територію України фізичними особами” – 11   037,60 грн, в т.ч.: 8   830,08 грн податкове зобов`язання, 2   207,52 грн штрафна санкція.
У даній спірній ситуації, судом першої інстанції враховано, що згідно з статтею 278 МК України встановлено, що датою виникнення податкових зобов`язань із сплати мита у разі ввезення товарів на митну територію України чи вивезення товарів з митної території України є дата подання органу доходів і зборів митної декларації для митного оформлення або дата нарахування такого податкового зобов`язання органом доходів і зборів у випадках, визначених цим Кодексом та законами України.
Відповідно до частин четвертої, п`ятої статті 280 МК України ввізне мито на товари, митне оформлення яких здійснюється в порядку, встановленому для підприємств, нараховується за ставками, встановленими Митним тарифом України.
Ввізне мито є диференційованим щодо товарів, що походять з держав, які спільно з Україною входять до митних союзів або утворюють з нею зони вільної торгівлі. У разі встановлення будь-якого спеціального преференційного митного режиму згідно з міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, застосовуються преференційні ставки ввізного мита, встановлені Митним тарифом України.
До товарів, що походять з України або з держав - членів Світової організації торгівлі, або з держав, з якими Україна уклала двосторонні або регіональні угоди щодо режиму найбільшого сприяння, застосовуються пільгові ставки ввізного мита, встановлені Митним тарифом України, якщо інше не встановлено законом.
До решти товарів застосовуються повні ставки ввізного мита, встановлені Митним тарифом України.
Згідно з частиною першою статті 300 МК України умови надання звільнення (умовного звільнення) від оподаткування митними платежами визначаються цим Кодексом, Податковим кодексом України, іншими законами України та міжнародними договорами, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України.
Відповідно до підпункту «в» пункту 185.1 статті 185 ПК України об`єктом оподаткування є операції платників податку з ввезення товарів на митну територію України.
Датою виникнення податкових зобов`язань у разі ввезення товарів на митну територію України є дата подання митної декларації для митного оформлення. (пункт 187.8 статті 187 ПК України).
Відповідно до підпункту 54.3.6. пункту 54.3, пункту 54.4 статті 54 Податкового кодексу України контролюючий орган зобов`язаний самостійно визначити суму грошових зобов`язань, зменшення (збільшення) суми бюджетного відшкодування та/або зменшення (збільшення) від`ємного значення об`єкта оподаткування податком на прибуток або від`ємного значення суми податку на додану вартість платника податків, передбачених цим Кодексом або іншим законодавством, якщо результати митного контролю, отримані після закінчення процедури митного оформлення та випуску товарів, свідчать про заниження або завищення податкових зобов`язань, визначених платником податків у митних деклараціях. У разі надходження від уповноважених органів іноземних держав документально підтверджених відомостей щодо країни походження, вартісних, кількісних або якісних характеристик, які мають значення для оподаткування товарів і предметів при ввезенні (пересиланні) на митну територію України або територію вільної митної зони або вивезенні (пересиланні) товарів і предметів з митної території України або території вільної митної зони, які відрізняються від задекларованих під час митного оформлення, контролюючий орган має право самостійно визначити базу оподаткування та податкові зобов`язання платника податків шляхом проведення дій, визначених пунктом 54.3 цієї статті, на підставі відомостей, зазначених у таких документах.
Як вірно зазначив суд першої інстанції, у даній справі спір між сторонами не виник щодо виду товару, який переміщувався підприємством через митний кордон та підлягав митному контролю, і кількості такого, а стосується виключно встановлення країни походження (виробника) товару, який ввозився позивачем на митну територію України, та як наслідок наявності чи відсутності права позивача на застосування преференційного режиму вільної торгівлі до ввезеного товару.
Згідно з частинами 1-3, 6 статті 36 МК України країна походження товару визначається з метою оподаткування товарів, що переміщуються через митний кордон України, застосування до них заходів нетарифного регулювання зовнішньоекономічної діяльності, заборон та/або обмежень щодо переміщення через митний кордон України, а також забезпечення обліку цих товарів у статистиці зовнішньої торгівлі. Країною походження товару вважається країна, в якій товар був повністю вироблений або підданий достатній переробці відповідно до критеріїв, встановлених цим Кодексом. Під країною походження товару можуть розумітися група країн, митні союзи країн, регіон чи частина країни, якщо є необхідність їх виділення з метою визначення походження товару. Положення цього Кодексу застосовуються для визначення походження товарів, на які при ввезенні їх на митну територію України поширюється режим найбільшого сприяння, з метою застосування до таких товарів передбачених законом заходів тарифного та нетарифного регулювання зовнішньоекономічної діяльності.
Відповідно до частини 7 цієї статті, повністю вироблені або піддані достатній переробці товари преференційного походження визначаються на основі законів України, а також міжнародних договорів України, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України.
З 01 січня 2016 року для митного оформлення в України товарів вироблених на території ЄС застосовується Угода про асоціацію між Україною, з однієї сторони, та Європейським Союзом, Європейським співтовариством з атомної енергії і їхніми державами-членами, з іншої сторони від 27 червня 2014 року, а саме розділ IV «Торгівля і питання, пов`язані з торгівлею», яким встановлено порядок здійснення торгівлі товарами, що походять з територій Сторін.
Відповідно до статті 26, 27 розділу IV Угоди про асоціацію для цілей цієї Глави «походження» означає, що товар підпадає під правила походження, викладені в Протоколі I до цієї Угоди («Щодо визначення концепції “походження товарів” і методів адміністративного співробітництва»); «мито» включає будь-яке мито або інший платіж, пов`язаний з імпортом або експортом товару, зокрема будь-який додатковий податок або додатковий платіж, пов`язаний з імпортом або експортом товару.
Кожна Сторона відповідно до частини першої статті 29 розділу IV Угоди про асоціацію зменшує або скасовує ввізне мито на товари, що походять з іншої Сторони, відповідно до Графіків, встановлених у Додатку I-A до цієї Угоди.
Відповідно до статті 2 розділу ІІ «Визначення концепції «походження товарів» Протоколу І до Угоди про асоціацію з метою впровадження цієї Угоди наступні товари мають вважатися як такі, що походять з Європейського Союзу : (a) товари, цілком вироблені в Європейському Союзі, як це визначається у статті 5 цього Протоколу; (b) товари, отримані в Європейському Союзі з матеріалів, які не були вироблені цілком у Європейському Союзі, за умови, що такі матеріали пройшли достатню обробку в ЄС відповідно до статті 6 цього Протоколу.
Частиною першою статті 16 розділу V «Підтвердження походження» Протоколу 1 до Угоди про асоціацію встановлено, що товари, що походять з Європейського Союзу, і товари, що походять з України, після ввезення до України чи Європейського Союзу відповідно підпадають під дію цієї Угоди за умови подання одного з таких документів, зокрема, сертифікату з перевезення товару EUR.1, зразок якого наведений у Додатку III до цього Протоколу.
Процедура видачі сертифіката з перевезення товару EUR.1 встановлена статтею 17 розділу V «Підтвердження походження» Протоколу 1 до Угоди про асоціацію згідно з положеннями якої сертифікат з перевезення товару EUR.1 має бути виданий митними органами країни експорту на письмову заяву експортера або, під відповідальність експортера, його уповноваженим представником.
Сертифікат з перевезення товару EUR.1 має бути виданий митними органами країни-члена Європейського Союзу або України, якщо розглядувані товари можуть бути визнаними такими, що походять з Європейського Союзу або України, і задовольняють іншим умовам цього Протоколу.
Митні органи, які видають сертифікати з перевезення товару EUR.1, повинні вжити всіх необхідних заходів для перевірки статусу походження товарів, а також виконання інших умов цього Протоколу. Для виконання цього завдання вони мають право вимагати будь-яких доказів і здійснювати будь-яку перевірку рахунків експортера та інші перевірки, які вважатимуть належними. Ці органи також мають забезпечити правильне заповнення бланків, зазначених у пункті 2 цієї статті. Вони зокрема повинні перевірити, чи заповнена комірка, призначена для опису товарів, таким чином, щоб запобігти зловмисному дописуванню.
Сертифікат з перевезення товару EUR.1 має бути виданий митними органами й переданий експортерові одразу ж після здійснення чи забезпечення фактичного експортування товару.
Частинами 1-3 статті 43 Митного кодексу України встановлено, що одним з документів, що підтверджують країну походження товару, є сертифікат про походження товару. Країна походження товару заявляється (декларується) митному органу шляхом зазначення назви країни походження товару та відомостей про документи, що підтверджують походження товару, у митній декларації. Сертифікат про походження товару - це документ, який однозначно свідчить про країну походження товару і виданий компетентним органом даної країни або країни вивезення, якщо у країні вивезення сертифікат видається на підставі сертифіката, виданого компетентним органом у країні походження товару.
Відповідно до пункту 1 частини третьої статті 44 Митного кодексу України у разі переміщення товарів через митний кордон України країна походження товару обов`язково заявляється (декларується) митному органу шляхом зазначення в митній декларації назви країни походження товару та відомостей про сертифікат про походження товару: на товари, до яких застосовуються преференційні ставки ввізного мита, встановлені Митним тарифом України.
Сертифікат з перевезення товару EUR.1 - це документ, що видається митними органами країни експорту для підтвердження відповідності товару вимогам правил визначення преференційного походження, встановлених в Угоді про асоціацію, при застосуванні преференційних ставок ввізного мита.
При цьому, обов`язок вжити всі належні заходи для перевірки статусу походження товарів, забезпечити правильне заповнення бланків сертифікату з перевезення товару EUR.1 покладено на митні органи, які видають сертифікати з перевезення товару EUR.1.
Стаття 28 Протоколу І встановлює, що до складу документації, зазначеної в статтях 17(3) і 22(3) цього Протоколу, використовуваної для підтвердження того, що товари, вказані в сертифікаті з перевезення товару EUR.1 або декларації інвойс можуть бути визнані такими, що походять з Європейського Союзу або України й відповідають іншим вимогам цього Протоколу, можуть входити, interalia (переклад - також), в тому числі:
(a) прямі свідчення процесів, виконаних експортером чи постачальником для отримання розглядуваного майна, що містяться, наприклад, у його обліковій документації чи у міжнародній системі обліку;
(b) документи, що підтверджують статус походження використаних матеріалів, видані чи складені в Європейському Союзі або Україні, якщо застосування таких документів відповідає чинному законодавству відповідної країни;
(c) документи, що підтверджують обробку матеріалів у Європейському Союзі або Україні, видані чи складені в ЄС або Україні, якщо застосування таких документів відповідає чинному законодавству відповідної країни;
(d) сертифікати з перевезення товару EUR.1 або декларації інвойс, що підтверджують статус походження використаних матеріалів, видані чи складені в Європейському Союзі або Україні згідно з цим Протоколом;
(e) належні свідчення про обробку, виконану з межами Європейського Союзу або України згідно з положеннями статті 12 даного Протоколу, які підтверджують, що вимоги цієї статті були виконані.
Отже, сертифікат з перевезення товару є офіційним документом у відповідності до якого настають чітко визначені законом юридичні наслідки, тому такий документ потребує встановлення його у відповідності до закону не чинними, підробленими чи недійсними.
В матеріалах справи також відсутні докази про визнання недійсним сертифіката з перевезення товару форми EUR.1 №PL/MF/AN0022543 від 06 липня 2018 року чи про притягнення експортера до відповідальності за фальсифікацію офіційних документів.
Відповідно до частини першої статті 44 МК України для підтвердження країни походження товару митний орган у передбачених законом випадках має право вимагати та отримувати оригінали документів про походження такого товару.
Статтею 25 розділу V «Підтвердження походження» Протоколу 1 до Угоди про асоціацію встановлено, що підтвердження походження повинні подаватися до митних органів країни імпорту згідно з чинним порядком цієї країни. Ці органи можуть вимагати перекладу підтвердження походження, а також подання разом із митною декларацією на ввезення заяви імпортера про те, що ввезені товари відповідають умовам, необхідним для застосування цієї Угоди.
Частиною першою статті 45 МК України встановлено, що у разі виникнення сумнівів з приводу дійсності документів про походження товару чи достовірності відомостей, що в них містяться, включаючи відомості про країну походження товару, митний орган може звернутися до компетентного органу, що видав документ, або до компетентних організацій країни, зазначеної як країна походження товару, із запитом про проведення перевірки цих документів про походження товару чи надання додаткових відомостей.
Водночас частиною 1 та 2 статті 37 розділу ІV Угоди про асоціацію встановлено, що Сторони домовились, що адміністративне співробітництво є важливим для реалізації та контролю преференційного режиму, наданого відповідно до цієї Глави, та підкреслюють свої зобов`язання боротися з незаконними діями та шахрайством в митних питаннях, пов`язаних з імпортом, експортом, транзитом товарів та їх розміщенням під будь-яким іншим митним режимом або процедурою, зокрема заходи заборони, обмеження або контролю.
Якщо Сторона на основі об`єктивно задокументованої інформації відчуває неспроможність забезпечити адміністративне співробітництво та/або відчуває існування незаконних дій або шахрайства іншої Сторони відповідно до цієї Глави, заінтересована Сторона може тимчасово призупинити дію відповідного преференційного режиму для відповідного товару (товарів) згідно із цією статтею.
Відповідно до статті 32 розділу VI «Домовленості про адміністративне співробітництво» Протоколу І до Угоди про асоціацію Митні органи держав-членів Європейського Союзу і України повинні надавати один одному через Європейську комісію зразки відбитків штампів, використовуваних у їхніх митних службах для видачі сертифікатів з перевезення товару EUR.1 і адреси митних органів, які відповідають за перевірку цих сертифікатів і декларацій інвойс. З метою забезпечення правильного застосування цього Протоколу Європейський Союз і Україна повинні допомагати один одному через компетентні митні адміністрації у перевірці достовірності сертифікатів з перевезення товару EUR.1 або декларацій інвойс та правильності інформації, що міститься в цих документів.
Згідно з положеннями статті 33 розділу VI «Домовленості про адміністративне співробітництво» Протоколу І до Угоди про асоціацію подальші перевірки підтверджень походження мають здійснюватись у довільному порядку або тоді, коли митні органи країни імпорту мають обґрунтовані сумніви в достовірності таких документів, статусі походження відповідних товарів або виконанні інших вимог цього Протоколу.
З метою реалізації положень пункту 1 цієї статті митні органи країни імпорту повинні повернути сертифікат з перевезення товару EUR.1 та інвойс, якщо він був поданий, декларацію інвойс або копії цих документів митним органам країни експорту, вказавши, якщо це доречно, причини запиту. Будь-які отримані документи й інформація, що вказують на недостовірність інформації, наведеної в підтвердженні походження, повинні бути передані на підтримку запита про перевірку.
Якщо у випадку обґрунтованих сумнівів відповідь на запит про перевірку не надійшла протягом десяти місяців з дати подання цього запита, або якщо відповідь не містить достатньої інформації для визначення достовірності розглядуваного документа або справжнього походження товарів, митні органи, що подали запит, повинні за відсутності виняткових обставин відмовити у наданні права на преференції.
Відповідно до частини п`ятої статті 45 МК України у випадках, визначених цією статтею, товар вважається таким, що походить з відповідної країни, з моменту отримання митними органами належним чином оформлених документів про походження товару або затребуваних ними додаткових відомостей.
Судом першої інстанції враховано, що сертифікат про походження EUR.1 №PL/MF/AN0022543 від 06 липня 2018 року не скасований, недійсним не визнаний, тобто є чинним, а відтак є єдиним документом, що підтверджує походження товару з країн Європейського Союзу, та надає пільги зі сплати митних платежів.
Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що при митному оформленні поставленого товару позивач не порушив вимог статті 26 Протоколу 1 «Щодо визначення концепції» Товарів, що походять з певної країни і методів адміністративного співробітництва” до Угоди про асоціацію і мав право на розмитнення товару за преференційною ставкою ввізного мита.
Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про задоволення позовних вимог.
З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції вважає, що доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, а рішення відповідає нормам матеріального та процесуального права. 
Керуючись ст. 243, ст. 308, ст. 311, п. 2 ч. 1 ст. 315, ст. 316, ст. 321, ст. 322, ст. 325, ст. 329 КАС України, суд, - 

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу Рівненської митниці залишити без задоволення, а рішення Волинського окружного адміністративного суду від 28 квітня 2022 року по справі № 140/8213/21 - без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.  

Головуючий суддя	 	М. А. Пліш 	
судді	 	О. М. Гінда 	
 	 	В. В. Ніколін