ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 953/17868/21                                           Головуючий суддя І інстанції Губська Я.В.
Провадження № 33/818/1248/22                             Суддя доповідач Грошева О.Ю.

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
       18 жовтня 2022 року                                                                        м. Валки
Суддя Харківського апеляційного суду Грошева О.Ю., за участю захисника особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 - адвоката Зарицької К.Ю., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою захисника Зарицької К.Ю. на постанову судді Київського районного суду м. Харкова від 08 вересня 2022 року, -
в с т а н о в и в:
Цією постановою
ОСОБА_1 ,  ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянин України, мешканець м. Харкова,
- визнаний винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП та на нього накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 17000 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 рік.
       Також з ОСОБА_1 стягнуто судовий збір в розмірі 496 грн. 20 коп.
       Постановою встановлено, що 11.09.2021 року о 03.45 год. водій ОСОБА_1 на перехресті вул. Леся Сердюка та траси М-03 керував транспортним засобом «ВАЗ-2121» д.н.з. НОМЕР_1 , з явними ознаками алкогольного сп`яніння: запах алкоголю з порожнини рота, тремтіння кінцівок рук, поведінка, яка не відповідає дійсності. Від проходження медичного огляду на стан алкогольного сп`яніння у встановленому законом порядку водій в присутності двох свідків.
       В своїй апеляційній скарзі захисник просив судову постанову скасувати, а провадження у справі закрити на підставі па. 1 ст. 247 КУпАП, посилаючись на те, що судом першої інстанції не надано оцінки доказам та вина ОСОБА_1 не доведена. Зазначає, що працівники поліції порушили порядок проведення огляду на стан алкогольного сп`яніння. Стверджує, що ОСОБА_1 не перебував у стані алкогольного сп`яніння. Вважає, що з відеоматеріалу, який долучений до матеріалів справи не вбачається, що у ОСОБА_1 , вбачаються ознаки алкогольного сп`яніння. Вказує, що у фабулі протоколу не зазначено від чого саме та в якій послідовності ОСОБА_1 відмовився, а суд першої інстанції незаконно виправив ці відомості. Також зазначає, що письмові пояснення свідків є ідентичними та надиктованими працівниками поліції. Крім того, вважає, що в матеріалах справи відсутні допустимі та належні докази винуватості ОСОБА_1 .
Дослідивши матеріали справи, заслухавши доводи захисника Зарицької К.В., яка підтримала апеляційну скаргу та просила її задовольнити, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Згідно вимог ст.ст. 245, 251, 252, 280 КУпАП, суд повинен повно, всебічно та об`єктивно з`ясувати всі обставини справи, дати належну оцінку зібраним доказам. Зокрема, суд повинен з`ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи є винною особа в його вчиненні.
Як вбачається з матеріалів справи, суд дотримався всіх вказаних вимог закону, встановивши обставини, які мають значення для правильного розгляду справи і вирішення питання винності ОСОБА_1 у порушенні правил дорожнього руху України, передбачених п. 2.5.
Під час апеляційного перегляду оскаржуваної постанови встановлено, що апелянтом в скарзі не наведено об`єктивних відомостей, які можуть спростувати висновки суду щодо винуватості ОСОБА_1 у скоєнні правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП.         
Відповідно до вимог ч.7 ст. 294 КУпАП, апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги.
Визнаючи ОСОБА_1 винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП суд першої інстанції послався на докази, а саме на відомості, які містяться у: протоколі про адміністративне правопорушення, письмових поясненнях свідків, рапорті інспектора поліції, відеоматеріалах з бодікамер інспекторів поліції та інших матеріалах справи.
Зокрема, відповідно до відомостей, які зазначені в протоколі про адміністративне правопорушення (арк. 1) вбачається, що ОСОБА_1 керував автомобілем з явними ознаками алкогольного сп`яніння: запах алкоголю з порожнини рота, тремтіння кінцівок рук, поведінка, що не відповідає дійсності. Від проходження медичного огляду на стан алкогольного сп`яніння у встановленому законом порядку відмовився у присутності двох свідків.
 
Поряд з цим, в рапорті працівник поліції (арк.8) зазначив, що під час несення служби 11.09.1021 року за порушення ПДР України було зупинений автомобіль ВАЗ 2121 під керуванням ОСОБА_1 . Під час розгляду справи у даного громадянина були виявлені ознаки алкогольного сп`яніння: запах алкоголю з порожнини рота, тремтіння кінцівок рук, поведінка яка не відповідає дійсності.
Обставини, які зафіксовані в протоколі, а саме наявність у ОСОБА_1 ознак алкогольного сп`яніння, вочевидь обумовлювали вимогу працівників поліції, які їх виявили, згідно п. 2.5 ПДР України, запропонувати водію пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння.
 
В протоколі міститься власноручні підписи та пояснення ОСОБА_1 , а також відмітка про те, що останній отримав копію цього протоколу, що об`єктивно свідчить про те, що останній ознайомлений зі змістом цього протоколу.
Поряд з цим, належить взяти до уваги, що незважаючи на незгоду ОСОБА_1 із діями працівників поліції під час складення ними протоколу, цей протокол складений уповноваженою державою особою і дії службової особи що його складала, в порядку передбаченому чинним законодавством, ані ОСОБА_1 , ані його захисником не оскаржувалися, тобто останні не зверталися до суду із позовом в порядку, визначеному КАС України, а також не зверталися із скаргою на дії працівників поліції до їх керівництва, хоча мали для цього достатньо часу, що унеможливлює врахування доводів апелянта з приводу незгоди з відомостями протоколу.
Отже, твердження апелянта, щодо неправомірності дій працівників поліції при складанні протоколу про адміністративне правопорушення не відповідають дійсності та є суб`єктивними, оскільки незаконність їх дій не встановлена будь-якими судовим рішенням або висновком компетентного органу.
 За таких обставин, відсутні підстави ставити під сумнів відомості, що об`єктивно відображені у протоколі про адміністративне правопорушення, а тому суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що ці відомості відповідають дійсності.
Крім того, відповідно до письмових пояснень свідків ОСОБА_2 та ОСОБА_3 (арк. 4,5) вбачається, що вони були залучені працівниками поліції у якості свідків та у їх присутності водій ОСОБА_1 від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки авто за допомогою газоаналізатору ДРАГЕР та в закладі охорони здоров`я КНП ХОР ОНД відмовився.
Поряд з цим, в матеріалах справи міститься відеозапис події, який був долучений працівниками поліції (арк.7).
З відомостей відеозапису об`єктивно вбачається, що працівники поліції залучили сторонніх осіб у якості свідків для проведення огляду ОСОБА_1 на стан алкогольного сп`яніння. Тобто, з відеозапису об`єктивно вбачається, що працівники поліції зупинили випадкові автомобілі, та питали, чи можуть водії цих автівок бути свідками, на що ОСОБА_2 та ОСОБА_3 погодились. Саме у присутності цих осіб, а саме ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , працівники поліції пропонували ОСОБА_1 пройти огляд на стан сп`яніння.
Крім того, з відеозапису вбачається, що свідки особисто прочитали свої пояснення та власноручно поставили свої підписи у графі «… все викладене відповідає дійсності».
Враховуючи наведене суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що свідки ОСОБА_2 та ОСОБА_3 були безпосередньо очевидцями події, а тому не виникає будь-яких сумнівів у об`єктивності їх пояснень, що вочевидь спростовує такі доводи апелянта.
Також з цього відеозапису об`єктивно вбачається, що працівники поліції зупинили ОСОБА_1 у нічний час доби, оскільки у нього не працювала підсвітка заднього державного номеру автомобіля, що об`єктивно вбачається з відеозапису. Поряд з цим з відеозапису вбачається. Що працівники поліції винесли постанову щодо ОСОБА_1 саме за те, що він керував автомобілем, у якого не було освітлений задній номерний знак. 
Матеріали справи не містять будь яких відомостей щодо оскарження цієї постанови.
В судовому засіданні в суді апеляційної інстанції захисник не заперечувала, що, лампи, які освітлюють задній номерний знак автомобіля, яким керував ОСОБА_1 , працювали не належним чином. 
Отже суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що працівники поліції законно зупинили автомобіль під керуванням ОСОБА_1 . 
Крім того, з відеозапису вбачається, що під час спілкування з ОСОБА_1 працівники поліції виявили у нього ознаки алкогольного сп`яніння, про що йому повідомили. Після цього роз`яснили ОСОБА_1 вимогу п. 2.5 ПДР України, а також його права, передбачені ст. 63 Конституції України та ст. 268 КУпАП. У присутності двох свідків, працівники поліції запропонували ОСОБА_1 пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння на місці його зупинки з використанням алкотестеру ДРАГЕР, від якого останній відмовився. Отримавши відмову, працівники поліції запропонували ОСОБА_1 проти огляд на стан алкогольного сп`яніння у закладі охорони здоров`я, а саме КНП ХОР ОНД, від чого ОСОБА_1 категорично відмовився, повідомивши працівників поліції та свідків, що він не перебуває у стані сп`яніння. На питання працівника поліції, якщо він не перебуває у стані сп`яніння, чому не бажає пройти огляд, ОСОБА_1 , не надав відповіді, а лише говорив « …для чого та чому він повинен проходити цей огляд?».
Також з відеозапису об`єктивно вбачається, що ОСОБА_1 , повідомляв працівників поліції, що в нього тремтять руки тому, що його зупинили працівники поліції. Враховуючи такі твердження ОСОБА_1 , суд апеляційної інстанції вважає, що працівники поліції об`єктивно зафіксували у протоколі ознаку алкогольного сп`яніння, а саме тремтіння кінцівок рук.
Крім того, відомості відеозапису об`єктивно підтверджують ознаку алкогольного сп`яніння, зафіксовану в протоколі, а саме поведінка, що не відповідає дійсності.
Так, працівники поліції зупинили ОСОБА_1 приблизно об 03.45 год. та, виявивши ознаки алкогольного сп`яніння, пропонували йому пройти огляд на стан сп`яніння, а він на цю вимогу працівника поліції відповів, що має необхідність почистити зуби, а лише потім підійде до працівників поліції, що, на думку суду апеляційної інстанції, об`єктивно не відповідало обставинам події та вимогам працівників поліції.
Крім того, відповідно до відомостей рапорту інспектора поліції (арк. 8), автомобіль залишено без порушення ПДР України, що свідчить про відсторонення ОСОБА_1 від керування автомобілем.
Крім того, в матеріалах справи міститься направлення на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану наркотичного сп`яніння (арк. 3), наявність якого обумовлено вимогами п. 8 розділу ІІ Інструкції, що об`єктивно свідчить про дотримання працівниками поліції вимог цієї Інструкції.
 
       Поряд з цим, захисник в апеляційній скарзі посилалася на те, що ОСОБА_1 не перебував у стані алкогольного сп`яніння. 
Проте в протоколі працівники поліції зафіксували лише наявність ознак алкогольного сп`яніння та відмову ОСОБА_1 саме від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння, за що передбачена відповідальність ч.1 ст. 130 КУпАП, а тому такі доводи апелянта є необґрунтованими. 
Крім того, належить врахувати те, що ОСОБА_1 отримав посвідчення водія внаслідок позитивного складання ним іспиту на знання вимог ПДР України, про що свідчать відомості довідки (арк. 6), що об`єктивно вказує на те, що ОСОБА_1 знає ПДР України. 
 
       Відповідно до вимог п. 1.3 ПДР України, Учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими.
Відповідно до вимог п. 2.5 ПДР України,  водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Отже, апеляційний суд вбачає, що ОСОБА_1 свідомо ігнорував ПДР України, що свідчить про умисний характер вчиненого ним правопорушення, відповідно до положень ст. 10 КУпАП.
 
Оскільки ОСОБА_1 відмовився від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння, працівники поліції, керуючись ч.1 ст. 130 КупАП та п. 2.5 Правил дорожнього руху України об`єктивно мали процесуальні підстави для складення відповідного протоколу, в якому зафіксовано саме факт відмови від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння. 
       Поряд з цим, статтею 266 КУпАП визначений порядок проведення огляду на стан сп`яніння.
       Також, відповідно до п.1 Розділу ІІ Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції,  за наявності ознак, передбачених пунктом 3 розділу І цієї Інструкції, поліцейський проводить огляд на стан сп`яніння за допомогою спеціальних технічних засобів, дозволених до застосування МОЗ та Держспоживстандартом.
       Відповідно до п.4 Розділу І цієї Інструкції, ознаками алкогольного сп`яніння є:
- запах алкоголю з порожнини рота;
- порушення координації рухів;
- порушення мови;
- виражене тремтіння пальців рук;
- різка зміна забарвлення шкірного покриву обличчя;
- поведінка, що не відповідає обстановці;
       Інспектором поліції в протоколі про адміністративне правопорушення було зазначено, що у ОСОБА_1 були наявні ознаки алкогольного сп`яніння, а саме: запах алкоголю з порожнини рота, тремтіння кінцівок рук, поведінка що не відповідає дійсності.
       Отже, працівник поліції, виявивши ці ознаки, які відповідають переліку, зазначеному у Інструкції, законно та обґрунтовано запропонував ОСОБА_1 пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння у встановленому законом порядку, а саме на місці його зупинки, а також у закладі охорони здоров`я.
       З огляду на викладене, апеляційний суд об`єктивно не вбачає порушень вимог Інструкції з боку інспектора поліції щодо виявлення ознак наркотичного сп`яніння ОСОБА_1 .
       Крім того, відповідно до п.27 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 23.12.2005 року «про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті», при розгляді справ про адміністративні правопорушення, передбачені ст. 130 КУпАП, судам слід врахувати, що стан сп`яніння встановлюють шляхом огляду правопорушника відповідно до встановленого законом порядку, якщо водій ухиляється від огляду, то відповідні його дії та ознаки сп`яніння необхідно зафіксувати в протоколі про адміністративне правопорушення, складеному у присутності двох свідків, що є підставою для притягнення порушника до адміністративної відповідальності.
       Аналізуючи послідовність дій працівників поліції, вбачається, що 11 вересня 2021 року, ОСОБА_1 близько 03 год. 45 хв. в Харківській області на перехресті вул. Лесі Сердюка та траси М-03, керував автомобілем «ВАЗ 2121» державний номер НОМЕР_1 з ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: запах алкоголю з порожнини рота, тремтіння кінцівок рук, поведінка що не відповідає дійсності. Від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки автомобіля, а також в медичному закладі, відмовився у присутності двох свідків, що повністю відповідає вимогам ст. 266 КУпАП, Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції та положенням вищенаведеної Постанови Пленуму Верховного Суду України.
Поряд з цим, захисник в своїй апеляційній скарзі зазначила, що докази, які містяться в матеріалах справи є неналежними та недопустимим.
Відповідно до положень ст. 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, безпеки на автомобільному транспорті та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
Отже, апеляційний суд дійшов висновку, що визнаючи ОСОБА_1 винним, суд першої інстанції повно, всебічно та об`єктивно дослідив всі наявні в матеріалах справи докази, які походять з офіційних джерел та надав ним належну правову оцінку.
       Поряд з цим, відповідно до ст. 17 ЗУ «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року, суди застосовують рішення Європейського суду з прав людини як джерело права. Дотримуючись вимог вищенаведеного закону суд апеляційної інстанції бере до уваги наступну практику Європейського суду з прав людини.
       Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини по справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29.06.2007 р., яке з урахуванням положень статей 8, 9 Конституції України, а також статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» є частиною національного законодавства, зазначив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі держави.
Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях, зокрема, по справам «Кобець проти України» від 14.02.2008, «Берктай проти Туреччини» від 08.02.2001, «Леванте проти Латвії» від 07.11.2002 неодноразово вказує, що оцінюючи докази, суд застосовує принцип доведення «за відсутності розумних підстав для сумніву», що може бути результатом цілої низки ознак або достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою неспростовних презумпцій.
У рішенні ЄСПЛ від 21 липня 2011 року по справі «Коробов проти України» Європейський суд з прав людини вказав, що при оцінці доказів Суд, як правило, застосовує критерії доведення «поза розумним сумнівом». Проте, така доведеність може випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумцій факту.
Крім того, Європейський суд з прав людини в своєму рішенні «Ісмаїлов проти Росії» від 06 листопада 2008 року зазначив, що згідно з принципом верховенства права однією з підвалин демократичного суспільства, який закріплений в усіх статтях Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, при розгляді справи та призначенні стягнення потрібно досягти справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи, щоб під час відповідного втручання був дотриманий принцип законності і воно не було свавільним, тобто стягнення повинне бути пропорційним, воно має відповідати тяжкості скоєного правопорушення, а також його наслідкам.
       Таким чином, доказів, які б спростовували правильність висновків суду першої інстанції, ані ОСОБА_1 , ані його захисником не надано, не містять їх і матеріали справи. Більш того, порушень норм КУпАП під час складання протоколу та в суді першої інстанції, які потягли необхідність скасування постанови суду, апеляційним судом не встановлено.
       Враховуючи наведене, апеляційний суд вважає, що судом першої інстанції прийнято обґрунтоване рішення щодо порушення ОСОБА_1 п.2.5 Правил дорожнього руху України та притягнуто його за ч.1 ст.130 КУпАП до відповідальності, отже посилання апелянта на незаконність та необґрунтованість судової постанови є безпідставними, а тому, апеляційний суд вважає, що постанова суду першої інстанції є законною та обґрунтованою і скасуванню за доводами, викладеними в апеляційній скарзі не підлягає.
Керуючись ст. 294 КУпАП, -
п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу захисника Зарицької К.Ю. залишити без задоволення. 
Постанову судді Київського районного суду м. Харкова від 08 вересня 2022 року щодо притягнення ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 130 КУпАП залишити без змін.
Постанова є остаточною й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.
              
Суддя Харківського
апеляційного суду                                                                О.Ю. Грошева