Ухвала
 
18 листопада 2022 року
м. Київ
 
справа № 556/1383/17
провадження № 61-5895ск22
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Сакари Н. Ю. (суддя-доповідач), Білоконь О. В., Осіяна О. М., 
 
розглянув касаційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Полюхович Оксани Іванівни на постанову Рівненського апеляційного суду від 26 травня 2022 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про звільнення самовільно зайнятої земельної ділянки, за позовом ОСОБА_1 до Володимирецької селищної ради Володимирецького району Рівненської області, ОСОБА_3 , третя особа, що не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - ОСОБА_2 , про визнання незаконним та скасування рішень ради, за зустрічним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про викуп земельної ділянки,
 
ВСТАНОВИВ:
 
У серпні 2017 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про звільнення самовільно зайнятої земельної ділянки.
 
У лютому 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Володимирецької селищної ради Володимирецького району Рівненської області, ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - ОСОБА_2 , про визнання незаконним та скасування рішень ради.
 
У січні 2021 року справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про звільнення самостійно зайнятої земельної ділянки було об`єднано в одне провадження зі справою за позовом ОСОБА_1 до Володимирецької селищної ради Володимирецького району Рівненської області та ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - ОСОБА_2 , про визнання незаконним та скасування рішень ради та призначено підготовче судове засідання.
 
У квітні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду із зустрічним позовом до ОСОБА_2 , в якому просив ухвалити рішення про викуп ОСОБА_1 , як власником будівлі магазину, частини земельної ділянки, на якій вона розміщена, що належить ОСОБА_2 .
 
Рішенням Володимирецького районного суду Рівненської області від 18 червня 2021 року задоволенні позову ОСОБА_2 відмовлено.
 
В задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.
 
Позов ОСОБА_1 про викуп земельної ділянки задоволено.
 
Ухвалено рішення про викуп власником будівлі магазину ОСОБА_1 у ОСОБА_2 , - власника земельної ділянки, на якій розміщена будівля магазину, земельної ділянки площею 0,0105 га, яка розташована в АДРЕСА_1 , для чого стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 14 000,70 грн як оплату за придбану земельну ділянку.
 
Вирішено питання про розподіл судових витрат.
 
Постановою Рівненського апеляційного суду від 26 травня 2022 року апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 - адвоката Кругліцької В. М. задоволено частково.
 
Рішення Володимирецького районного суду Рівненської області від 18 червня 2021 року в частині задоволення позову ОСОБА_1 скасовано.
 
У задоволенні позову ОСОБА_1 про викуп земельної ділянки відмовлено.
 
В решті рішення суду в оскаржуваній частині залишено без змін.
 
Ухвалою Верховного Суду від 04 серпня 2022 року відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою представника ОСОБА_2 - адвоката Кругліцької В. М. на рішення Володимирецького районного суду Рівненської області від 18 червня 2021 року та постанову Рівненського апеляційного суду від 26 травня 2022 року, витребувано справу із Володимирецького районного суду Рівненської області.
 
У жовтні 2022 року до Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду надійшла касаційна скарга представника ОСОБА_1 - адвоката Полюхович О. І. на постанову Рівненського апеляційного суду від 26 травня 2022 року.
 
Ухвалою Верховного Суду від 17 жовтня 2022 року касаційну скаргу було залишено без руху та надано заявнику строк для усунення недоліків щодо підтвердження поважності пропуску строку на касаційне оскарження та зазначення підстав касаційного оскарження, передбачених частиною другою статті 389 ЦПК України.
 
У листопаді 2022 року до суду касаційної інстанції надійшли матеріали на виконання вимог ухвали Верховного Суду від 17 жовтня 2022 року, які містять уточнену касаційну скаргу та клопотання про поновлення строку на касаційне оскарження.
 
Відповідно до частини першої та другої статті 390 ЦПК України касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
 
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
 
Учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення.
 
Строк на касаційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині третій статті 394 цього Кодексу. 
 
У своєму клопотанні заявник просить поновити строк на касаційне оскарження з посиланням на те, що апеляційний суд не направляв йому копію оскаржуваної постанови, а з її змістом він ознайомився 13 серпня 2022 року. 
 
Як вбачається зі змісту матеріалів справи, зокрема сторінки 73 четвертого тому справи № 556/1383/17, яка була витребувана ухвалою Верховного Суду від 04 серпня 2022 року, представник ОСОБА_1 - адвокат Полюхович О. І., яка діяла на підставі ордеру від 30 вересня 2019 року № 80, виданого на підставі договору про надання правової допомоги від 30 вересня 2019 року, 13 червня 2022 року отримала копію постанови Рівненського апеляційного суду від 26 травня 2022 року, про що свідчить її розписка в заяві про видачу вказаного судового рішення. 
 
З огляду на те, що обставини, викладені в клопотанні про поновлення строку на касаційне оскарження не знайшли свого підтвердження в матеріалах справи, підстави вважати, що строк на касаційне оскарження пропущено з поважних причин, відсутні.
 
Колегія суддів вважає за необхідне зауважити, що відповідно до частин першої статті 44 ЦПК України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.
 
Відповідно до пункту 1 частини другої ,частини четвертої статті 43 ЦПК України учасники справи зобов`язані виявляти повагу до суду та до інших учасників судового процесу.
За введення суду в оману щодо фактичних обставин справи винні особи несуть відповідальність, встановлену законом.
 
У статті 2 ЦПК України визначено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. 
 
Відповідно до пункту 4 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо скаржником в строк, визначений судом, не подано заяву про поновлення строку на касаційне оскарження або наведені підстави для поновлення строку на касаційне оскарження, визнані судом неповажними.
 
Норми ЦПК України не містять вичерпного переліку підстав, які вважаються поважними для вирішення питання про поновлення пропущеного процесуального строку. Такі причини визначаються в кожному конкретному випадку з огляду на обставини справи.
 
Разом з тим, право суду на поновлення строку не є безмежним.
 
У статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод проголошено право на справедливий судовий розгляд.
 
Одним з елементів справедливого судового розгляду є принцип правової визначеності прав і обов`язків сторін спору та неможливість безпідставного поновлення пропущеного процесуального строку для оскарження рішення суду, що набрало законної сили, лише з метою його скасування на шкоду інтересам іншого учасника процесу.
 
Необґрунтоване поновлення процесуальних строків на оскарження «остаточного судового рішення» є порушенням принципу res judicata (правової визначеності), про що неодноразово наголошувалося у практиці Європейського суду з прав людини.
 
Вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Від судів вимагається вказувати підстави. Однією із таких підстав може бути, наприклад, неповідомлення сторін органами влади про прийняті рішення у їхній справі. Проте навіть тоді можливість поновлення не буде необмеженою, оскільки сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження (рішення ЄСПЛ у справі «Пономарьов проти України» від 03 квітня 2008 року, заява 3236/03, пункт 41).
 
Поновлення строку на касаційне оскарження судового рішення без доведеності поважності причин не забезпечувало б рівновагу між інтересами сторін та правову визначеність у цивільних правовідносинах, яка є складовою верховенства права, проголошеного статтею 8 Конституції України.
 
Оскільки касаційна скарга представника ОСОБА_1 - адвоката Полюхович О. І. на постанову Рівненського апеляційного суду від 26 травня 2022 рокуподана з пропуском строку на касаційне оскарження, а наведені підстави для поновлення пропущеного строку визнані неповажними та заявником не наведено інших підстав для поновлення строку, тому у відкритті касаційного провадження слід відмовити.
 
Керуючись пунктом 4 частини другої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
 
УХВАЛИВ:
 
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою представника ОСОБА_1 - адвоката Полюхович Оксани Іванівни на постанову Рівненського апеляційного суду від 26 травня 2022 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про звільнення самовільно зайнятої земельної ділянки, за позовом ОСОБА_1 до Володимирецької селищної ради Володимирецького району Рівненської області, ОСОБА_3 , третя особа, що не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - ОСОБА_2 , про визнання незаконним та скасування рішень ради, за зустрічним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про викуп земельної ділянки.
 
Копію ухвали та додані до скарги матеріали надіслати заявникові.
 
Ухвала суду касаційної інстанції оскарженню не підлягає.
 
Судді                                                                                                               Н. Ю. Сакара
                                                                                                                   О. В. Білоконь
                                                                                                                   О. М. Осіян