ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Справа № 607/13853/22	Головуючий у 1-й інстанції Позняк В.М. 	
Провадження № 33/817/638/22 	Доповідач - Коструба Г.І.	
Категорія - ч. 1 ст. 130 КУпАП 	  	

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 грудня 2022 р. Суддя Тернопільського апеляційного суду Коструба Г.І., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Тернопільського апеляційного суду апеляційну скаргу особи, що притягується до адміністративної відповідальності, - ОСОБА_1 на постанову Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської обл. від 03 листопада 2022 р., якою  ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП,
В С Т А Н О В И В:
Постановою судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 03 листопада 2022 р. ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, і накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в дохід держави в розмірі 1 000 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що на день винесення постанови складає 17 000 грн., з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік.
Цією ж постановою стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір у розмірі 496 грн. 20 коп.
Не погодившись з оскаржуваною постановою місцевого суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову місцевого суду та закрити провадження у справі за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.
Апелянт з оскаржуваною постановою не погоджується, вважає її незаконною, необґрунтованою та такою, що винесена без урахування дійсних обставин справи.
Зокрема, вважає, що протокол про адміністративне правопорушення щодо нього є незаконним, а відомості викладені в ньому не відповідають фактичним обставинам справи.
Посилається на те, на відеозаписах, доданих працівниками поліції до матеріалів справи, не відображено нібито порушення ним правил ПДР, що стало підставою для зупинки транспортного засобу, а саме посилання працівників поліції на не подачу сигналу світловим покажчиком повороту відповідного напряму при повороті є безпідставним, адже відеопідтвердження цьому відсутнє. Запис з відеореєстратора нагрудної камери працівників поліції фіксує зображення таким чином, що працівникам поліції видно лише кермо службового автомобіля, відсутні докази того, що водій не увімкнув сигнал повороту, а тому, на переконання апелянта, зупинка його автомобіля є безпідставною. 
З огляду на викладене, апелянт стверджує, що у його діях відсутній склад адміністративного правопорушення, адже сама зупинка транспортного засобу незаконна, тому і всі подальші дії працівників поліції є протиправними.
Звертає увагу апеляційного суду на те, що в матеріалах справи відсутні будь-які переконливі та достовірні докази його керування транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння, а відеозапис, долучений працівниками поліції до матеріалів справи, підтверджує тільки факт поліцейського свавілля та безпідставну зупинку.
В судове засідання апеляційного суду ОСОБА_1 та його захисник — адвокат Сампара Н. М. не з`явились і про причини неявки до початку розгляду справи не повідомили при цьому, що інформація про дату та час розгляду справи, а також оголошення про виклик їх в судове засідання із зазначенням дати та часу судового засідання розміщено на офіційному сайті Тернопільського апеляційного суду. Крім цього, апеляційним судом на електронну адресу захисника було надіслано судове повідомлення, що послужило причиною розгляду справи у іх відсутності у визначену годину, а саме 12.12.22 об 11.00.
12.12.2022 о 12.55 год. на електронну адресу апеляційного суду від адвоката Сампари Н. М. надійшло клопотання про відкладення розгляду справи з причин зайнятості останньої в Тернопільському міськрайонному суді Тернопільської області у розгляді кримінального провадження (справа №607/24960/19) про обвинувачення ОСОБА_2 , яке тим не менш було відкладено у зв`язку із неприбуттям в судове засідання обвинуваченого ОСОБА_2 .
При цьому в телефонній розмові з помічником судді Тернопільського апеляційного суду адвокат Сампара Н. М. повідомила, що не з`явилася в судове засідання з розгляду апеляційної скарги ОСОБА_1 у зв`язку із відсутністю в апеляційному суді електроенергії.
Відповідно до норм чинного Кодексу України про адміністративні правопорушення застосування технічних засобів фіксування розгляду справи про адміністративні правопорушення останнім не передбачено, про що захисник не міг не знати, відтак відсутність світла в приміщенні суду в даному випадку не унеможливлює розгляд справи.
Таким чином ця обставина не може і не могла бути підставою для відкладення розгляду справи. 
Неявка в судове засідання апеляційного суду самого апелянта не свідчить про порушення його права на захист, оскільки останній, беззаперечно володіючи інформацією про наявність рішення місцевого суду щодо нього, уклав угоду про надання правничої (правової) допомоги із захисником, подавши на зазначене рішення апеляційну скаргу.
Враховуючи вищенаведене, суддя вважає за можливе розглянути апеляційну скаргу за відсутності апелянта та його захисника, що відповідно до ч. 6 ст. 294 КУпАП не перешкоджає здійсненню апеляційного розгляду.
Розглянувши матеріали справи, ознайомившись з доводами апеляційної скарги, приходжу до висновку, що в задоволенні апеляційної скарги слід відмовити, оскільки прийняте судом рішення є законним і обґрунтованим.
Відповідно до вимог ст. ст. 245, 280, 256 КУпАП одним із завдань провадження у справах про адміністративне правопорушення є своєчасне, всебічне, повне й об`єктивне з`ясування обставин кожної справи. Необхідно також встановити, чи вчинено правопорушення, чи винна особа у його вчиненні, а також інші обставини, які мають значення для справи. Наявним у матеріалах справи доказам суд повинен дати належну оцінку.
Згідно положень ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
Вивчивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, вважаю, що суд першої інстанції під час розгляду справи забезпечив у відповідності до вимог Конституції України та ст. ст. 245, 252, 280, 283 КУпАП всебічне, повне та об`єктивне дослідження обставин вчиненого адміністративного правопорушення та навів докази, на основі яких у визначеному законом порядку встановив наявність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.
Так, відповідно до оскаржуваної постанови водій ОСОБА_1 04 жовтня 2022 року о 14 год. 20 хв. по вул. Горішня у с. Великий Глибочок Тернопільського району Тернопільської області керував автомобілем марки «Renault Megane», державний номерний знак НОМЕР_1 , з явними ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: різкий запах алкоголю з ротової порожнини, порушення координації рухів, почервоніння очей, нестійка хода. Від проходження огляду на визначення стану алкогольного сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу із застосуванням технічного приладу газоаналізатора «Drager Alcotest 6820» ARLК-0020 (повірка дійсна до 15.06.2023 року) та огляду в найближчому медичному закладі водій категорично відмовився. 
Таким чином, водій ОСОБА_1 порушив вимоги п. 2.5 правил Дорожнього руху та вчинив правопорушення, передбачене частиною 1 статті 130 КУпАП.
З такими висновками суду першої інстанції погоджується і суддя суду апеляційної інстанції.
Так, відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 35 Закону України “Про Національну поліцію” поліцейський може зупиняти транспортні засоби у разі якщо водій порушив Правила дорожнього руху.
Як вбачається з матеріалів справи, а саме копії постанови про накладення адміністративного стягнення у справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії ЕАР №5977455 від 04 жовтня 2022 року, ОСОБА_1 04 жовтня 2022 року о 14 год. 29 хв. в с. Великий Глибочок по вул. Горішня керував транспортним засобом, не подав сигналу світловим покажчиком повороту, чим порушив п. 2.9 “б” ПДР України та скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 122 КУпАП. 
Дане правопорушення послужило причиною зупинки транспортного засобу під керуванням ОСОБА_1 .
Враховуючи те, що вищенаведена постанова вступила в законну силу, відсутні підстави вважати, що працівники поліції діяли без достатніх на це підстав.
Дані обставини підтверджуються долученими до матеріалів справи відеозаписами нагрудних камер інспекторів поліції та рапортом, які містяться в матеріалах справи.
Враховуючи наявність інформації про те, що водій автомобіля «Renault Megane», державний номерний знак НОМЕР_1 , керував транспортним засобом з ознаками алкогольного сп`яніння та порушував Правила дорожнього руху України, вважаю, що працівники поліції, зреагувавши на дану інформацію, діяли правомірно.
У рішенні №404/4467/16-а від 20.02.19 ВС/КАС зазначив, що само по собі керування транспортним засобом розуміється як технічна дія водія з метою приведення транспортного засобу в рух, рушення з місця і, як наслідок, переміщення транспортного засобу в просторі. Експлуатація транспортного засобу передбачає використання цього транспортного засобу за призначенням, тобто з метою керування.
Крім цього, твердження апелянта про те, що відеозаписи з нагрудних камер інспектора поліції не містять доказів, які б підтверджували керування ОСОБА_1 транспортним засобом, спростовується відеозаписом, долученим до матеріалів справи, з якого вбачається, що після зупинки транспортного засобу працівники поліції почали спілкуватись з ним, при цьому ОСОБА_1 на протязі всього часу будь-яких пояснень про те, що транспортним засобом він не керував, поліцейським не повідомляв, не вбачається таких обставин і з матеріалів справи.
Тому суддя апеляційного суду вважає такі доводи апеляційної скарги надуманими та такими, що надані з метою уникнення адміністративної відповідальності.
За таких обставин доводи апеляційної скарги про те, що ОСОБА_1 не керував транспортним засобом «Renault Megane», державний номерний знак НОМЕР_1 , спростовуються вищенаведеними матеріалами, яким місцевий суд надав належну оцінку.
Що стосується порушення Правил дорожнього руху, відповідальність за яке передбачена в тому числі КУпАП, керування транспортними засобами в стані алкогольного сп`яніння тягне за собою адміністративну відповідальність, передбачену ч. 1 ст. 130 КУпАП.
Відповідно до п. 2 розділу І Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої наказом МВС 09 листопада 2015 р. № 1452/735, /далі Інструкція/ огляду на стан сп`яніння підлягають водії транспортних засобів, щодо яких у поліцейського уповноваженого підрозділу Національної поліції України (далі – поліцейський) є підстави вважати, що вони перебувають у стані сп`яніння згідно з ознаками такого стану.
Згідно п. 3 ознаками алкогольного сп`яніння є:
запах алкоголю з порожнини рота;
порушення координації рухів;
порушення мови;
виражене тремтіння пальців рук;
різка зміна забарвлення шкірного покриву обличчя;
поведінка, що не відповідає обстановці.
Згідно п. п. 6, 7 Інструкції огляд на стан сп`яніння проводиться:
поліцейським на місці зупинки транспортного засобу з використанням спеціальних технічних засобів, дозволених до застосування МОЗ та Держспоживстандартом (далі – спеціальні технічні засоби);
лікарем закладу охорони здоров`я (у сільській місцевості за відсутності лікаря – фельдшером фельдшерсько-акушерського пункту, який пройшов спеціальну підготовку).
В ході спілкування з працівниками поліції у водія ОСОБА_1 були виявлені ознаки алкогольного сп`яніння, а саме: запах алкоголю з порожнини рота, порушення координації рухів, почервоніння очей, виражене тремтіння пальців рук, тобто ті, які зазначені у п. 3 Інструкції.
Вищенаведені ознаки зазначені працівниками поліції в протоколі про адміністративне правопорушення та акті огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів щодо ОСОБА_1 .
У разі відмови водія транспортного засобу від проходження огляду на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу або його незгоди з результатами огляду, проведеного поліцейським, такий огляд проводиться в найближчому закладі охорони здоров`я, якому надано право на його проведення відповідно до статті 266 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі – заклад охорони здоров`я).
Відповідно до п. 2.5 ПДР України водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Суть даної норми закону полягає в тому, що якщо водій ухиляється від огляду на стан сп`яніння, його дії та ознаки сп`яніння фіксують в протоколі про адміністративне правопорушення, що є підставою для притягнення порушника до адміністративної відповідальності.
Даних вимог правил дорожнього руху ОСОБА_1 не виконав.
Зокрема, від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння як на місці зупинки транспортного засобу, так і в медичному закладі ОСОБА_1 категорично відмовився, чим порушив пункт 2.5 Правил дорожнього руху, внаслідок чого поліцейськими відносно останнього був складений протокол про адміністративне правопорушення серії ААБ №004327 від 04.10.2022 за ч. 1 ст. 130 КУпАП.
Зміст протоколу про адміністративне правопорушення відповідає вимогам ст. 256 КУпАП і сумнівів у його достовірності не викликає.
Так, будь-які зауваження з приводу складеного поліцейськими адмінпротоколу чи інших матеріалів ОСОБА_3 не надавались та в матеріалах справи не містяться.
Вина останнього у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, також доведена відеозаписами із нагрудних камер поліцейських; рапортом працівника поліції від 04 жовтня 2022 року; актом огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів, згідно з яким огляд не проводився; свідоцтвом про повірку законодавчо регульованого засобу вимірювальної техніки газоаналізатор «Alcotest 6820», № ARLК-0020, чинне до 15 червня 2023 року; направленням на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції від 04 жовтня 2022 року, згідно з яким огляд не проводився; актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу від 04 жовтня 2022 року;
Таким чином, приймаючи рішення про встановлення винуватості ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, суд першої інстанції дослідив наявні у справі матеріали, а також відеоматеріали у їх сукупності, якими і обґрунтував свої висновки.
Тому, на думку судді апеляційного суду, висновки суду першої інстанції про винуватість ОСОБА_1 у вчиненні ним вказаного адміністративного правопорушення є обґрунтованими та узгоджуються як з відеозаписами із нагрудних камер поліцейських, так із матеріалами справи.
Своєчасний і правильний розгляд справ про адміністративні правопорушення, передбачених, в тому числі, ст. 130 КУпАП, має важливе значення для забезпечення безпеки дорожнього руху й експлуатації транспорту, захисту життя та здоров`я людей, майнових прав фізичних і юридичних осіб (п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 23 грудня 2005 року №14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті»).
Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року суди застосовують рішення Європейського суду з прав людини як джерело права. Дотримуючись вимог вищенаведеного закону, суд апеляційної інстанції бере до уваги наступну практику Європейського суду з прав людини.
Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини по справі «О`Галлоран та Франціє проти Сполученого Королівства» від 29.06.2007 р., яке з урахуванням положень статей 8, 9 Конституції України, а також статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» є частиною національного законодавства, зазначив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі держави.
Доводи апеляційної скарги про незаконність постанови місцевого суду не можуть були прийняті до уваги, оскільки факт відмови ОСОБА_1 від пропозиції працівника поліції на проходження ним медичного огляду з метою встановлення стану алкогольного сп`яніння підтверджений належними та достатніми доказами, які наявні в матеріалах провадження.
Всі інші доводи скаржника мають формальний характер та спрямовані на ухилення ОСОБА_1 від адміністративної відповідальності за вчинене ним правопорушення.
Відповідно приходжу до остаточного висновку про те, що місцевий суд повно і всебічно дослідив матеріали справи про адміністративне правопорушення, дав вірну оцінку доказам та обґрунтовано визнав ОСОБА_1 винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.
Стаття 8 КУпАП передбачає, що особа, яка вчинила адміністративне правопорушення, підлягає відповідальності на підставі закону, що діє під час і за місцем вчинення правопорушення.
При накладенні адміністративного стягнення судом належним чином виконані вимоги ст. 33 КУпАП та накладено адміністративне стягнення в межах санкції ч. 1 ст. 130 КУпАП. 
Неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального, які б були підставою для скасування постанови судді, апеляційним переглядом не встановлено.
За таких обставин постанова судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 03 листопада 2022 р. підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга ОСОБА_1 - відмові у її задоволенні, оскільки будь-яких інших переконливих доводів, які б безумовно спростували висновки суду першої інстанції та були підставою для скасування постанови суду, скаржником не наведено і апеляційною інстанцією не встановлено.
На підставі викладеного, керуючись ст. 294 КУпАП України, суддя
П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а постанову Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 03 листопада 2022 р., якою ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, - без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Тернопільського
апеляційного суду Г. І. Коструба