Дата документу 19.10.2022 Справа № 315/773/21

Запорізький апеляційний суд

Єдиний унікальний № 315/773/21 Головуючий у 1-й інстанції: Романько О.О. 
Провадження №22-ц/807/1051/22         Суддя-доповідач: Подліянова Г.С.

ПОСТАНОВА
 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
 
19 жовтня 2022 року                                                 м. Запоріжжя
Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого,судді-доповідача  суддів:    за участю секретаря  	Подліянової Г.С., Гончар М.С., Дашковської А.В.,  Камалової В.В.,    	

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу  ОСОБА_1 , представника, адвоката Яковенка Олександра Сергійовича на рішення Гуляйпільського районного суду Запорізької області від 22 грудня 2021 року у справі за позовом  ОСОБА_1 , подану через її представника, адвоката Яковенка Олександра Сергійовича до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Приватний нотаріус Пологівського районного нотаріального округу Запорізької області Горова Яна Олександрівна, про зміну черговості одержання права спадкування, -

В С Т А Н О В И В:

У травні 2021 року ОСОБА_1 , через свого представника, адвоката Яковенка Олександра Сергійовича, звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Приватний нотаріус Пологівського районного нотаріального округу Запорізької області Горова Яна Олександрівна, про зміну черговості одержання права спадкування.

В обґрунтування позову зазначила, що у червні 2010 року ОСОБА_1 та ОСОБА_3 почали проживати однією сім`єю як подружжя, за адресою: АДРЕСА_1 . 23 грудня 2015 року ОСОБА_3 та ОСОБА_1 , для офіційного визнання своїх стосунків, зареєстрували шлюб, про що складений відповідний актовий запис про шлюб за №114.

15 травня 2018 року ОСОБА_3 та ОСОБА_1 розірвали шлюб, про що
складено відповідний актовий запис №07. 

Після розірвання шлюбу, тобто з 15 травня 2018 року, ОСОБА_3 та позивач продовжили проживати однією сім`єю, вели спільне господарство, мали спільний побут та
взаємні права та обов`язки.

Крім того, позивач протягом 2016-2020 років здійснювала догляд та піклування за
 ОСОБА_3 так як останній хворів.

02 грудня 1986 року, ОСОБА_3 , на підставі договору купівлі- продажу №1886,
придбав житловий будинок з надвірними спорудами 
АДРЕСА_1 .

За час спільного проживання ОСОБА_3 набув права власності на земельну
ділянку за кадастровим номером 2321887500:14:002:0050, площею 2 га, яка розташована на території Гуляйпільської міської територіальної громади, цільове призначення для ведення особистого селянського господарства, на підставі Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, виданого 02 квітня 2019 року державним реєстратором виконавчого комітету Залізничної селищної ради Шевченко Юрієм Анатолійовичем, реєстраційний номер нерухомого майна 1800797423218.

Відповідно до свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 , виданого 08 травня 2020 року, ОСОБА_3 , помер ІНФОРМАЦІЯ_1 у віці 56 років у м. Гуляйполе Гуляйпільського району Запорізької області 08 травня 2020 року.

Відповідно довідки до акта огляду медико-соціальної експертної комісії серії 12 ААБ №253925 від 02 жовтня 2019 року вона є інвалідом другої групи, причина - загальне захворювання. Інвалідність встановлена безстроково. Також є пенсіонеркою, що підтверджується копією пенсійного посвідчення серії НОМЕР_2 виданого Пенсійним фондом України 26 листопада 2019 року на її ім`я.

Рішенням Гуляйпільського районного суду Запорізької області від 18 листопада 2020 року, заяву ОСОБА_1 , заінтересовані особи: 
ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , про встановлення факту, що має юридичне значення, - задоволено. Встановлено факт проживання ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_4 , однією сім`єю як чоловік та жінка без шлюбу у період з червня 2010 року по 22 грудня 2015 року та з 16 травня 2018 року по 08 травня 2020 року, що в сукупності становить не менше п`яти років до часу відкриття спадщини.

11 січня 2021 року ОСОБА_1 подала приватному нотаріусу Гуляйпільського районного округу Запорізької області Горовій Я.О. заяву про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом на майно померлого ОСОБА_3 , проте приватний нотаріус Горова Я.О. винесла постанову по відмову у вчиненні нотаріальної дії.

Позивач зазначає, що вона як непрацездатна вдова, на даний час має перешкоди в оформленні спадщини після померлого чоловіка. ОСОБА_3 тяжко хворів, постійно відчував болі в серці, приймав багато ліків. За померлим ОСОБА_3 відбувався постійний догляд, який виражався в забезпеченні продуктами харчування, їжею, позивач допомагала в гігієнічних процедурах. Позивач за власні кошти здійснювала поховання свого чоловіка, встановлювала пам`ятник. Відповідач не допомагав у похованні, не цікавився станом здоров`я, недопомагав матеріально. Такими діями, відповідач свідомо позбавив свого батька належної допомоги, яка була йому необхідна, тому вона має право за рішенням суду одержати право на спадкування разом із спадкоємцями першої черги після смерті ОСОБА_3 .

З урахуванням зазначеного позивач просила суд змінити черговість одержання права на спадкування разом із спадкоємцями першої черги після смерті ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Рішенням Гуляйпільського районного суду Запорізької області від 22 грудня 2021 року позовну заяву  ОСОБА_1 , подану через її представника, адвоката Яковенка Олександра Сергійовича, залишено без задоволення.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду ОСОБА_1 , через свого представника, адвоката Яковенка Олександра Сергійовича, подала апеляційну скаргу в якій посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, порушення норм процесуального права та неправильне застосування судом норм матеріального права, просить скасувати рішення Гуляйпільського районного суду Запорізької області від 22 грудня 2021 року і ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити в повному обсязі. 

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що рішенням Гуляйпільського районного суду було встановлено, факт проживання ОСОБА_1 з ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , однією сім`єю як чоловік та жінка без шлюбу у період з червня 2010 року по 22 грудня 2015 року та з 16 травня 2018 року по 08 травня 2020 року, що в сукупності становить не менше п`яти років до часу відкриття спадщини, тобто ОСОБА_1 має право на спадкування у четверту чергу, але, позивач ОСОБА_1 з померлим проживали не просто однією сім`єю, а проживали саме однією сім`єю як чоловік та жінка без реєстрації шлюбу,
тобто, особи різної статі та останнім притаманні відносини подружжя. Суд першої інстанції не надав належної оцінки доказам у справі щодо стану здоров`я ОСОБА_3 за період з 2017 року по 2020 рік з яких вбачається, що останній в 2016 році переніс інсульт та з цього приводу направлявся сімейним лікарем на МРТ, в 2017 році перебував на лікуванні в терапевтичному відділенні Гуляйпільської ЦРЛ з запаленнями легень, в анамнезі спостерігався хронічний алкоголізм, під час лікування проводилися клінічні дослідження сечі та крові , що також підтверджується його медичною карткою. В 2019 році він перебував на лікуванні у терапевтичному відділенні Українського державного медико-соціального центру ветеранів війни з основним діагнозом дисциркуляторна енцефалопатія II ст. з вестибулопатією, цефалгією, астено-невростичний синдром, правобічний геміпарез на тлі ГПМК (2016 рік) був виписаний з поліпшенням, рекомендовано нагляд сімейного лікаря; сімейний лікар надавав рекомендації щодо санаторно-курортного лікування; в 2020 році проходив лікування на дому, зокрема 06 травня 2020 року у нього суттєво погіршився стан здоров`я, піднявся тиск. Як вбачається, то вказані зміни відбулися безпосередньо перед часом смерті, відомостей про його тривалий безпорадний стан в медичній документації не наводиться. Позивачем надані відомості щодо понесених нею витрат на поховання ОСОБА_3 та встановлення пам`ятника. Зазначає, що нею надано належні докази на підтвердження тих обставин, що вона протягом тривалого часу матеріально забезпечувала та надавала іншу допомогу ОСОБА_3 , який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво перебував у безпорадному стані.
Відзиву на апеляційну скаргу в порядку ст. 360 ЦПК України до суду не надходило. Відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції. 

Учасники справи, повідомлялися про про дату, час і місце розгляду справи відповідно до вимог процесуального законодавства. Представнику ОСОБА_1 , адвокату Яковенко О.С. повідомлення про дату, час і місце розгляду справи було направлено на його електронну пошту зазначену ним в апеляційній скарзі gp.advokat agmail.com ( а.с. 163). Відповідно до ч. 5 ст. 130 ЦПК України вручення судової повістки представникові учасника справи вважається врученням повістки і цй особі. Учасники справи до апеляційного суду не з`явилися, про причини неявки суд не повідомили, будь яких клопотань про відкладення розгляду справи не надали.

Відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

При цьому, колегія суддів зауважує, що  Європейський суд з прав людини у справі "Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії" ("Alimentaria Sanders S.A. v. Spain", рішення від 7 липня 1989 року, заява №11681/85, п. 35) зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Апеляційний суд виходить з того, що якщо сторони та/або їх представники не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи, він може вирішити спір по суті. Основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні сторін чи їх представників, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні. Отже, неявка учасника судового процесу у судове засідання, за умови належного повідомлення сторони про час і місце розгляду справи, не є підставою для скасування судового рішення, ухваленого за відсутності представника сторони спору.

Оскільки учасники справи були належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи та, зважаючи на межі розгляду справи в суді апеляційної інстанції (стаття 367 ЦПК України),  справа в провадженні апеляційного суду перебуває з 24 січня 2022 року, розгляд якої неодноразово відкладався із за неявки учасників справи, апеляційний суд вважає за потрібне розглянути справу в даному судовому засіданні.

Заслухавши суддю - доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню. 

Згідно з ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Згідно з ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до частини першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судове рішення зазначеним вимогам відповідає.
Відмовляючи у задоволенні позовних вимог про зміну черговості, суд зробив висновок про те, що ОСОБА_1 не надано належних і допустимих доказів про наявність сукупності обставин, з якими закон пов`язує право зміни черговості на спадкування, а саме здійснення опіки над спадкодавцем, матеріальне забезпечення його та надання будь-якої іншої допомоги, що має матеріалізоване вираження, тривалий час здійснення цих дій, а також безпорадний стан спадкодавця.
З такими висновками суду першої інстанції колегія суддів погоджується, виходячи з наступного.
Статею 10 ЦПК України визначено, що суд при розгляді справи керується принципом верховенства права.
Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.
Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист правлюдини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Відповідно до положень ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа, має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Згідно зі статтею 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.
Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_6 в с. Колоденка Н.-Волинського району Житомирської області народилася позивач - ОСОБА_1 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується копією паспорта громадянина України серії НОМЕР_3 , виданий 25.06.1998 року Гуляйпільським РВ УМВС України в Запорізькій області (а.с.9).

Позивач є інвалідом другої групи, причина загальне захворювання, інвалідність
встановлена безстроково, що підтверджується копією довідки до акту огляду МСЕК серії 12 ААБ №253925 від 02 жовтня 2019 року ( а.с. 11).

Також ОСОБА_1 є пенсіонеркою, що підтверджується копією пенсійного
посвідчення серії НОМЕР_2 , виданого Пенсійним фондом України 26.11.2019 року
(а.с.12).

ОСОБА_3 народився ІНФОРМАЦІЯ_7 в с. Трудове
Куйбишевського району Запорізької області. Мав двох повнолітніх дітей: дочку ОСОБА_2 , 1985 року народження та сина ОСОБА_2 , 1987 року народження. За життя двічі перебував у шлюбі. Шлюби були розірвані. Мав зареєстроване місце проживання за адресою: АДРЕСА_1 . Зазначені обставини підтверджуються копією паспорта громадянина України серії НОМЕР_4 , виданий Гуляйпільським РВ УМВС України в Запорізькій області від 10.12.1997 року (а.с.13-14).

23 грудня 2015 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 було укладено шлюб, який зареєстрований відділом державної реєстрації актів цивільного стану Гуляйпільського районного управління юстиції у Запорізькій області за актовим записом № 114 (а.с.15).

 
15 травня 2018 року шлюб між позивачем та ОСОБА_3 було розірвано,
що підтверджується копією свідоцтва про розірвання шлюбу від 15 травня 2018 року,
виданого Гуляйпільським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану
Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області (а.с. 16).

 
Відповідно до Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про
реєстрацію права власності № 161922490 від 02 квітня 2019 року ОСОБА_3 мав у власності земельну ділянку кадастровий номер 2321887500:14:002:0050, площею 2 га, для ведення особистого селянського господарства, зареєстроване 28 березня 2019 року на підставі рішення Гуляйпільської міської ради від 28 лютого 2019 року (а.с. 17).

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 помер у віці 56 років, що підтверджується копієюсвідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 , виданого 08.05.2020 року Гуляйпільським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) (а.с. 18, 40, 53).

Рішенням Гуляйпільського районного суду Запорізької області від 18 листопада 2020 року, заяву ОСОБА_1 про встановлення факту, що має юридичне значення, задоволено. Встановлено факт проживання ОСОБА_1 з ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , однією сім`єю як чоловік та жінка без шлюбу у період з червня 2010 року по 22 грудня 2015 року та з 16 травня 2018 року по 08 травня 2020 року, що в сукупності становить не менше п`яти років до часу відкриття спадщини (а.с. 19-20).

Зазначені обставини також були підтверджені довідками Гуляйпільської міської ради за період з 03 лютого 2017 року по 03 червня 2020 року (а.с.21-23).

11 січня 2021 року ОСОБА_1 подала приватному нотаріусу Гуляйпільського районного округу Запорізької області Горовій Я.О. заяву на видачу свідоцтва про право на
спадщину за законом на майно померлого ОСОБА_3 (а.с.57).

11 січня 2021 року приватний нотаріус Горова Я.О. винесла постанову про
відмову у вчиненні нотаріальної дії на підставі того, що померлий склав за життя заповіт на все майно на користь свого сина ОСОБА_2 , остання як особа яка проживала не
менше п`яти років однією сім`єю з померлим не є особою, яка має право на обов`язкову
частку у спадщині (а.с.26).

02 лютого 2021 року ОСОБА_1 отримала відповідь Південно-Східного
міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) Міністерства юстиції України щодо черговості спадкування та оцінки дій приватного нотаріуса Грової Я.О. щодо надання постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії (а.с.24-25).

Відповідно до копії спадкової справи № 66/2020 заведеної приватним нотаріусом Гуляйпільського районного нотаріального округу Запорізької області Горової Я.О. після смерті ОСОБА_3 вбачається, що із заявою про прийняття спадщини в передбачений законом строк звернувся його син ОСОБА_2 ( а.с. 52 зворот).

Відповідно до заповіту від 14 серпня 2017 року, посвідченого приватним нотаріусом Гуляйпільського районного нотаріального округу Запорізької області Горовою Я.О., зареєстрованого в реєстрі № 1244, ОСОБА_3 все своє майно, що на день смерті буде належати йому заповів ОСОБА_2 ( а.с. 56).

Відповідно до рішення Гуляйпільського районного суду Запорізької області від 15 квітня 2021 року в задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 третя особа: приватний нотаріус Гуляйпільського районного нотаріального округу Запорізької області Горова Яна Олександрівна, про визнання права власності на спадкове майно в порядку спадкування за законом було відмовлено. Зазначене рішення суду було предметом розгляду суду апеляційної інстанції і відповідно до постанови Запорізького апеляційного суду від 20 липня 2021 року було залишено без змін ( а.с. 105-112).
У статті 1216 ЦК України визначено, що спадкуванням є перехід прав і обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права і обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті, за виключенням тих прав і обов`язків, що зазначені у статті 1219 ЦК України (статті 1218, 1231 ЦК України ).
Згідно з частиною другою статті 1220 ЦК України часом відкриття спадщини є день смерті особи, або день, з якого вона оголошується померлою.
Згідно із частиною першою статті 1221 ЦК України передбачено, що місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця.
Згідно із частиною першою статті 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. 
Відповідно до статті 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.
Згідно зі статтею 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадщину почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняттям ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу.
У четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менше як п`ять років до часу відкриття спадщини (стаття 1264 ЦК України).
При вирішенні спору про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини (четверта черга спадкоємців за законом), судам необхідно враховувати правила частини другої статті 3 СК України про те, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Зазначений п`ятирічний строк повинен виповнитися на момент відкриття спадщини і його необхідно обчислювати з урахуванням часу спільного проживання зі спадкодавцем однією сім`єю до набрання чинності цим Кодексом. До спадкоємців четвертої черги належать не лише жінка (чоловік), які проживали однією сім`єю зі спадкодавцем без шлюбу, таке право можуть мати також інші особи, якщо вони спільно проживали зі спадкодавцем, були пов`язані спільним побутом, мали взаємні права та обов`язки, зокрема, вітчим, мачуха, пасинки, падчерки.
Для набуття права на спадкування за законом на підставі статті 1264 ЦК України необхідне встановлення двох юридичних фактів: а) проживання однією сім`єю із спадкодавцем; б) на час відкриття спадщини має сплинути щонайменше п`ять років, протягом яких спадкодавець та особа (особи) проживали однією сім`єю.
Обов`язковою умовою для визнання осіб членами сім`ї, крім власне факту спільного проживання, є наявність спільного бюджету, спільного харчування, купівлі майна для спільного користування, участі у спільних витратах на утримання житла, його ремонт, надання взаємної допомоги, наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням, інших обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини.
Статтею 1258 ЦК України визначено, що спадкоємці за законом одержують право на спадщину почергово, кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 ЦК України.
В основі спадкування за законом знаходиться принцип черговості, який полягає у встановленні пріоритету прав одних спадкоємців за законом перед іншими. Кожна черга - це визначене коло осіб, з урахуванням ступеня їх близькості спадкодавцеві, яке встановлене законом на підставі припущення про те, що спадкодавець залишив би своє майно найближчим родичам, членам сім`ї, утриманцям і (або) іншим родичам до шостого ступеня споріднення.
Системне тлумачення положень статей 1258, 1259 та інших положень книги 6 ЦК України дозволяє стверджувати про необхідність розмежовувати такі правові конструкції як "одержання права на спадкування наступною чергою" (частина друга статті 1258 ЦК України) та "зміну суб`єктного складу осіб, які набувають право на спадкування за законом". "Одержання права на спадкування наступною чергою" (частина друга статті 1258 ЦК України) стосується другої - п`ятої черг і пов`язується із такими негативними юридичними фактами як: відсутність спадкоємців попередньої черги; усунення спадкоємців попередньої черги від права на спадкування; неприйняття спадкоємцями попередньої черги спадщини; відмова від прийняття спадщини.
Згідно положень частини другої статті 1259 ЦК України фізична особа, яка є спадкоємцем за законом наступних черг, може за рішенням суду одержати право на спадкування разом із спадкоємцями тієї черги, яка має право на спадкування, за умови, що вона протягом тривалого часу опікувалася, матеріально забезпечувала, надавала іншу допомогу спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані.
Для правильного застосування у даній справі положення частини другої статті 1259 ЦК України суду необхідно установити чи відповідний спадкоємець протягом тривалого часу опікувався, матеріально забезпечував, надавав іншу допомогу спадкодавцеві, який був у безпорадному стані.
Такий висновок зроблено Верховним Судом у постанові від 26 квітня 2022 року у справі № № 522/10915/17-ц (провадження № 61-20239св21).
Відповідно до вимог статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (статі 76, 77 ЦПК України).
Згідно вимог статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.
Положення вищезазначених процесуальних норм передбачають, що під час розгляду справ у порядку цивільного судочинства обов`язок доказування покладається як на позивача, так і на відповідача.
Оскільки ОСОБА_1 не надано належних і допустимих доказів про наявність сукупності обставин, з якими закон пов`язує право зміни черговості на спадкування, а саме здійснення опіки над спадкодавцем, матеріальне забезпечення його та надання будь-якої іншої допомоги, що має матеріалізоване вираження, тривалий час здійснення цих дій, а також безпорадний стан спадкодавця, тому суд першої інстанції, з висновком якого погоджується й суд апеляційної інстанції, зробив правильний висновок про відмову у задоволенні вимоги про зміну черговості одержання права на спадщину за законом.
Що стосується доводів апеляційної скарги про те, що позивач є інвалідом другої групи, тому має право на обов`язкову частку у спадщині, то такі вимоги не є предмотом розгляду у даній справі, а були предметом розгляду у справі № 315/315/21 за позовом ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_5 до ОСОБА_2 , третя особа: приватний нотаріус Гуляйпільського районного нотаріального округу Запорізької області Горової Я.О. , про визнання права власності на спадкове майно в порядку спадкування за законом. Рішенням Гуляйпільського районного суду Запорізької області від 15 квітня 2021 року, яке залишено без змін постановою Запорізького апеляційного суду від 20 липня 2021 року в задоволенні позову ОСОБА_1 було відмолвлено.
         Інші доводи  апеляційної  скарги зводяться до переоцінки доказів та незгоди заявника із висновками суду першої інстанції  щодо встановлених обставин справи, яким судом надана відповідна правова оцінка обгрунтовано викладена в мотивуваальній частині оскаржуваного судового рішення. 
Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у апеляційному провадженні), сформовану, зокрема у справах "Салов проти України" (заява № 65518/01; від 06 вересня 2005 року; пункт 89), "Проніна проти України" (заява № 63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та "Серявін та інші проти України" (заява № 4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "РуїсТоріха проти Іспанії" (RuizTorijav. Spain) серія A. 303-A; 09 грудня 1994 року, пункт 29).
З огляду на зазначене, колегія суддів залишає апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване судове рішення без змін, оскільки суд прийняв рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, що відповідно до ч. 1 ст. 375 ЦПК України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а судового рішення - без змін.
Частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України передбачено, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Оскільки апеляційну скаргу залишено без задоволення, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої та апеляційної інстанції, немає.

Керуючись ст. 367, 368, 374, 375, 381-384, 390 ЦПК України, апеляційний суд у складі колегії суддів,-
П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 , представника, адвоката Яковенка Олександра Сергійовича  залишити без задоволення.
Рішення Гуляйпільського районного суду Запорізької області від 22 грудня 2021 року у цій справі залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.
Повна постанова складена 24 жовтня 2022 року.

Головуючий, суддя                 Суддя               Суддя
Подліянова Г.С.               Гончар М.С.       Дашковська А.В.