Номер провадження: 22-ц/813/146/22 
Справа № 1502/213/2012
Головуючий у першій інстанції Гусєва Н. Д.
Доповідач Сегеда С. М.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28.11.2022 року                                                                 м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого                 Сегеди С.М.,
суддів:                 Гірняк Л.А.,
Комлевої О.С.,
               за участю секретаря         Хухрова С.В., 

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження, у відсутність учасників справи,апеляційну скаргу Приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Колечка Дмитра Миколайовича на ухвалу Арцизького районного суду Одеської області від 03 листопада 2020 року, постановлену під головуванням судді Гусєвої Н.Д., у цивільній справі за поданням приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Колечко Дмитра Миколайовича про встановлення способу та порядку виконання рішення суду по цивільній справі за позовною заявою Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, 
встановив:

07.10.2020 року приватний виконавець виконавчого округу (далі - ПВ ВО) Одеської області КолечкоД.М. звернувся до суду з поданням про встановлення способу та порядку виконання рішення суду по цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» (далі - ПАТ «Райффайзен Банк Аваль») до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором (т.4, а.с. 1-5).
В обґрунтування заяви ПВ ВО Одеської області посилався на те, що у нього на примусовому виконанні перебуває виконавче провадження № 57817757 з виконання виконавчого листа по справі № 1502/213/2012, виданого Арцизьким районним судом Одеської області про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» загальної суми заборгованості по кредиту в розмірі 1 142 140,22 грн. (еквівалент за курсом НБУ станом на 20.03.2012р., виходячи з розрахунку 798,50 грн. за 100 доларів США, складає 143 035,72 доларів США), а також судових витрат по сплаті судового збору у розмірі 1700,00 грн. та витрат за інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи у розмірі 120,00 грн. Боржник жодного разу не намагався сплатити заборгованість за кредитом або вчинити дії, спрямовані на добровільне (самостійне) виконання виконавчого документа. 
Для погашення заборгованості за вищевказаним виконавчим документом стягнення може бути звернено на квартиру, загальною площею 102,7 кв. м, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 , що належить на праві приватної власності боржнику ОСОБА_1 . 
Однак звернути стягнення на вказане майно шляхом його примусової реалізації приватний виконавець виконавчого округу Одеської області Колечко Д.М. позбавлений можливості, у зв`язку з реєстрацією за вказаною адресою малолітніх ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та відсутністю дозволу органу опіки та піклування на вчинення правочину щодо вказаного нерухомого майна. 
Оскільки зазначені обставини ускладнюють виконання судового рішення, яке набрало законної сили, то ПВ ВО Одеської області Колечко Д.М. звернувся до суду з даним поданням. 

Ухвалою Арцизького районного суду Одеської області від 03 листопада 2020 року у задоволенні подання ПВ ВО Одеської області Колечка Д.Д. про встановлення способу та порядку виконання рішення суду по цивільній справі за позовною заявою ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» до  ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором було відмовлено (т.4, а.с. 134 - 137). 

В апеляційній скарзі ПВ ВО Одеської області Колечко Д.М.  ставить питання про скасування ухвали Арцизького районного суду Одеської області від 03 листопада 2020 року, та постановлення нової, якою подання про встановлення способу та порядку виконання рішення суду задовольнити в повному обсязі, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права (т.4, а.с. 139-146).

Перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного судового рішення, заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про необхідність відмови в задоволенні апеляційної скарги, виходячи з наступних підстав.

При вирішенні питання про встановлення способу та порядку виконання рішення суду, суд першої інстанції обгрунтовано керувався нормами ЦПК України в новій редакції від 15.12.2017р., відповідно до Закону України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» від 03.10.2017р.
Крім того, суд правильно зазначив, що відповідно до ч. 1 ст. 435 ЦПК України, за заявою виконавця (у випадках, встановлених законом) суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може встановити чи змінити спосіб або порядок виконання рішення.
За змістом ч. 3 ст. 435 ЦПК України підставою для встановлення або зміни способу або порядку виконання, відстрочення або розстрочення виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим.

Із матеріалів справи вбачається, що заочним рішенням Арцизького районного суду Одеської області від 20 березня 2012 року була повністю задоволена позовна заява ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором № 014/79790/74/86079 (т.1, а.с. 130-131). 
У зв`язку з цим, 09 квітня 2012 року Арцизьким районним судом Одеської області за вказаним рішенням суду було видано виконавчий лист про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» загальну суму заборгованості по кредиту в розмірі 1 142 140,22 грн. (еквівалент за курсом НБУ станом на 20.03.2012р., виходячи з розрахунку 798,50 грн. за 100 доларів США, складає 143035,72 доларів США), а також судових витрат по сплаті судового збору у розмірі 1700,00 грн. та витрат на ІТЗ розгляду справи у розмірі 120,00 грн. (т.1, а.с. 142-143, т.4, а.с. 6-7).
Крім того, ухвалою Арцизького районного суду Одеської області від 12 березня 2018 року було задоволено заяву ПАТ «Райффайзен Банк Аваль», поновлено йому пропущений строк для пред`явлення виконавчого документа до виконання та видано дублікат виконавчого листа по виконання вказаного судового рішення (т.1, а.с. 175-176, т.4, а.с. 18-20).
29 листопада 2018 року ПВ ВО Одеської області Колечком Д.М. було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП № 57817757, якою боржника зобов`язано подати декларацію про доходи та майно та попереджено боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей (т.,4 а.с. 27-28). 
В той же день ПВ ВО Одеської області Колечком Д.М. було винесено постанову про арешт майна боржника у виконавчому провадженні ВП № 57817757 (т.4, а.с. 30-32). Відомості про накладення арешту на майно боржника внесені до відповідних реєстрів та направленні на виконання в органи та установи, які посвідчують договори відчуження майна чи проводять його перереєстрацію на іншого власника.
Згідно з відповіддю Міністерства внутрішніх справ України щодо ОСОБА_1 інформація про зареєстровані авто відсутня (т.4, а.с. 38, 39). Крім того, відповідно до листа територіального сервісного центру № 5145 Регіонального сервісного центру МВС в Одеській області № 31/15/5145-929 від 07 грудня 2018 року, за ОСОБА_1 транспортні засоби не значаться (т.4, а.с. 48). 
Відповідно до листів АТ «АКБ «КОНКОРД» № 1342 від 10 грудня 2018 року, АТ «ПІРЕУС БАНК МКБ» № 4923/12-ІІІ від 05 грудня 2018 року, АТ «ПроКредит Банк» № 1-2118/5817 від 05 грудня 2018 року, ПАТ «ВНГ Банк Україна» № 2722-БТ від 07 грудня 2018 року, АБ «Південний» № 232-57638 від 07 грудня 2018 року, ПАТ «ПУМБ» № 116/11652/07 від 05 грудня 2018 року, ПАТ «УНІВЕРСАЛ БАНК» № 15586ГО від 07 грудня 2018 року, ПАТ «Банк Восток» № 05/6663 від 06 грудня 2018 року, ПАТ «МТБ БАНК» № 2347 від 18 грудня 2018 року, ПАТ «Промінвестбанк» № 20-2/3/7345/1 від 10 грудня 2018 року, ПАТ «КРЕДІ АГРІКОЛЬ БАНК» № 10477/7410 від 12 грудня 2018 року, АТ «Ідея Банк» № 14-1/8595/БТ від 07 грудня 2018 року, ПАТ «А-БАНК» № 20.1.0.0.0/7-20181206/539 від 06 грудня 2018 року, АТ «СБЕРБАНК» № 9989а/4/07-2-5БТ від 06 грудня 2018 року, АТ КБ «ПРИВАТБАНК» № 20.1.0.0.0/7-20181211/2629 від 12 грудня 2018 року, АТ «Ощадбанк» від 27 грудня 2018 року, АТ «ТАСКОМБАНК» № 753/47 від 21 січня 2019 року, ОСОБА_1 не є клієнтом вказаних установ, договорів зберігання цінностей не укладав, банківськими скриньками та депозитними сейфами не користувався (т.4, а.с. 40, 41, 42, 44, 45, 47, 49, 50, 51, 52, 53, 56, 57, 58, 59, 60, 70). 
Згідно з листами АТ «Укрексімбанк» № 204-00/7265 від 10 грудня 2018 року, АТ «Райффайзен Бан Аваль» № 81-15-8/99743-БТ постанова про арешт майна боржника у виконавчому провадженні ВП № 57817757 від 29 листопада 2018 року повернута без виконання у зв`язку з тим, що рахунки ОСОБА_1 у вказаних установах закриті (т.4, а.с. 43, 46).
Відповідно до відповідей Державної фіскальної служби, Державної прикордонної служби України, Міністерства внутрішніх справ України Коростоянова В.І. знято з обліку у контролюючих органах; інформація щодо джерел отримання доходів відсутня; відомості щодо перетину ним кордону відсутні; дані про зареєстровані за ОСОБА_1 транспортні засоби відсутні (т.4, а.с. 99, 100, 101, 102).
Крім того, ухвалою Арцизького районного суду Одеської області від 26 лютого 2020 року задоволено заяву ТОВ «ФК «АЛЬКОР ІНВЕСТ» про заміну сторони виконавчого провадження по даній цивільній справі та замінено сторону (позивача, стягувача) ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» на стягувача - ТОВ «ФК «АЛЬКОР ІНВЕСТ» (т.3, а.с. 61-62, т. 4 а.с. 92-95). 

Що стосується квартири, загальною площею 102,7 кв. м., яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , та яка належить боржнику на праві приватної власності, то вона виступає забезпеченням виконання ОСОБА_1 зобов`язань за кредитним договором № 014/79790/74/86079 від 23 листопада 2007 року, що підтверджується іпотечним договором, посвідченим приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Чепелєвою Т.В. від 23 листопада 2007 року та зареєстрованим за № 231 (т.1, а.с.35-39, т.4, а.с. 8-13).
17 січня 2019 року ПВ ВО Одеської області Колечком Д.М. складено постанову про опис та арешт майна (коштів) боржника щодо вищевказаної квартири (т. 4, а.с. 64-67).

Суд першої інстанції обгрунтовано вказав, що згідно з ч. 7 ст. 51 Закону України «Про виконавче провадження», примусове звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється виконавцем з урахуванням положень Закону України «Про іпотеку».
Відповідно до ст. 41 Закону України «Про іпотеку», реалізація предмета іпотеки, на який звертається стягнення за рішенням суду, проводиться, якщо інше не передбачено рішенням суду, шляхом продажу на прилюдних торгах, у тому числі у формі електронних торгів, у межах процедури виконавчого провадження, передбаченої Законом України «Про виконавче провадження», з дотриманням вимог цього Закону.
За змістом ч. 1 ст. 33 Закону України «Про іпотеку» в разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель має право задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, установлених ст. 12 цього Закону.
Відповідно до ч. 3 ст. 33 Закону України «Про іпотеку» звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно договору про задоволення вимог іпотекодержателя.
У відповідності до п. 3 Розділу II Порядку реалізації арештованого майна, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 29.09.16 р. № 2831/5, виконавець у строк не пізніше п`яти робочих днів після ознайомлення сторін із результатами визначення вартості чи оцінки арештованого майна готує проект заявки на реалізацію арештованого майна, який містить інформацію, передбачену абзацами третім - шістнадцятим пункту 2 цього розділу. Державний виконавець направляє заявку на реалізацію арештованого майна начальнику відділу державної виконавчої служби, якому він безпосередньо підпорядкований, для підписання та мере дачі Організатору. Заявка на реалізацію арештованого майна подається разом із такими документами (в електронній або паперовий формі): у разі передачі на реалізацію нерухомого майна, право власності на яке або право користування яким мають діти, - копія дозволу органів опіки та піклування або відповідне рішення суду.
Відповідно до п. 28 Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України № 512/5 від 02 квітня 2012 року, у разі передачі на реалізацію нерухомого майна, право користування яким мають діти, необхідний попередній дозвіл органів опіки та піклування, що надається відповідно до закону. Якщо такий дозвіл не надано, виконавець продовжує виконання рішення за рахунок іншого майна боржника, а в разі відсутності такого майна повертає виконавчий документ стягувачу з підстави, передбаченої пунктом 9 частини першої статті 37 Закону.
Згідно з довідкою № 3137 від 21 грудня 2018 року, виданою КП «ЖКС «ФОНТАНСЬКИЙ», листа Департаменту надання адміністративних послуг ОМР № 2037/01-02-10 від 21 червня 2019 року, за адресою: АДРЕСА_1 , з 2001 року зареєстрована ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та з 2011 року - її малолітні діти ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

У відповідності до ч. 3 ст. 17 та ст. 18 Закону України «Про охорону дитинства» батьки або особи, які їх заміняють, не мають права без дозволу органів опіки і піклування укладати договори, які підлягають нотаріальному посвідченню або спеціальній реєстрації, відмовлятися від належних майнових прав, здійснювати розподіл, обмін, відчуження житла, зобов`язуватися від імені дитини порукою, видавати письмові зобов`язання. Держава забезпечує право дитини на проживання в таких санітарно-гігієнічних та побутових умовах, що не завдають шкоди її фізичному та розумовому розвитку. Діти - члени сім`ї наймача або власника жилого приміщення мають право користуватися займаним приміщенням нарівні з власником або наймачем. Органи опіки та піклування зобов`язані здійснювати контроль за додержанням батьками або особами, які їх замінюють, майнових та житлових прав дітей при відчуженні жилих приміщень та купівлі нового житла.
Крім того, відповідно до ст. 12 Закону України «Про основи соціального захисту бездомних громадян і безпритульних дітей» для здійснення будь-яких правочинів стосовно нерухомого майна, право власності на яке або право користування яким мають діти, потрібна попередня згода органів опіки та піклування. Держава охороняє та захищає права й інтереси дітей при вчиненні правочинів щодо нерухомого майна. Неприпустимим є зменшення або обмеження прав і охоронюваних законом інтересів.
У разі вчинення правочину щодо нерухомого майна, право власності на яке мають діти, попередня згода органу опіки та піклування є обов`язковою. Укладення батьками договорів, предметом яких є житлові приміщення, право користування котрими мають малолітні або неповнолітні діти, без попередньої згоди органу опіки та піклування є підставою для визнання цих правочинів недійсними, як передбачено ст.ст. 203, 215 ЦК України.

Таких правових позицій дотримується Верховний Суд України, яка міститься в його постановах від 20 січня 2016р., справа № 6-2940цс15, від 10 лютого 2016р., справа № 6-3005цс15, від 16 березня 2016р., справа № 6-2918цс15, від 06 квітня 2016р., справа № 6-589цс16, від 11 травня 2016р., справа № 6-806цс16. 

Таким чином, судом касаційної інстанції у справах про визнання недійсними правочинів щодо нерухомого майна, право власності або користування яким має дитина, з підстав їх учинення без попереднього дозволу органів опіки і піклування, слід дійти висновку, що визначальним для суду має бути встановлення факту порушення прав та інтересів дитини, а не сам собою факт наявності або відсутності попереднього дозволу органів опіки та піклування на укладення договору.
За змістом норм матеріального права реалізація нерухомого майна, право власності на яке чи право користування яким має дитина, має виступати виключним засобом забезпечення примусового виконання судового рішення та бути виправданим. Таким чином, рішення суду про встановлення такого способу і порядку виконання рішення має бути вмотивованим і ґрунтуватися на доказах, які підтверджують очевидну незаконність реєстрації дитини у квартирі, яка підлягає примусовій реалізації.

З огляду на викладене, колегія суддів повністю погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що ПВ ВО Одеської області Колечком Д.М. не надано суду доказів, які б підтверджували порушення вимог закону при реєстрації дітей їх батьками в квартирі АДРЕСА_1 . 

Згідно ч.ч. 1,5,6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Колегія суддів зазначає, що заявник апеляційної скарги не надав суду достатніх, належних і допустимих доказів існування обставин, на які він посилається як на підставу свого подання, заперечень проти оскаржуваної ухвали суду та доводів апеляційної скарги.
За змістом ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотримання норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданням цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог або заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів також зазначає, що Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) вказав, що п. 1 статті 6 Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод» (далі - Конвенція) зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).
Суд апеляційної інстанції враховує положення практики ЄСПЛ про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справа «Гірвісаарі проти Фінляндії», п.32.)
Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (Burg and others v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no.2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням матеріального і процесуального права.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку про законність і обґрунтованість оскаржуваної ухвали суду, доводи апеляційної скарги її не спростовують, оскільки ухвалу у справі постановлено у відповідності до вимог процесуального права, у зв`язку з чим апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, оскаржувану ухвалу суду слід залишити без змін. 

Керуючись ст.ст. 367, 368, п.1 ч.1 ст. 374, ст.ст. 375, 381 - 384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд
                                 постановив:        

Апеляційну скаргу Приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Колечка Дмитра Миколайовича залишити без задоволення.

Ухвалу Арцизького районного суду Одеської області від 03 листопада 2020 року залишити без змін. 

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції України протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення. 

Повне судове рішення складено 28.11.2022 року.

Судді Одеського апеляційного суду:                 С.М. Сегеда        

Л.А. Гірняк

О.С. Комлева