ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 листопада 2022 року	Львів	Справа № 460/77/21 пров. № А/857/13790/22	

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі :
головуючого судді :                                                  Кухтея Р.В.,
суддів :                                                                      Носа С.П., Іщук Л.П.
з участю секретаря судового засідання:                      Кахнич Г.П.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу управління Держпраці у Рівненській області на рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 29 квітня 2021 року (ухвалене головуючою-суддею Недашківською К.М. у відкритому засіданні за правилами ч.4 ст.229 КАС України у м. Рівне) у справі за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Архітектурне бюро «Янкор» до управління Держпраці у Рівненській області про визнання протиправними та скасування рішень,
                                                       в с т а н о в и в :
У січні 2021 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Архітектурне бюро «Янкор» (далі – ТзОВ «АБ «Янкор», Товариство, позивач) звернулося в суд із адміністративним позовом до управління Держпраці у Рівненській області (далі – управління Держпраці, Управління, контролюючий орган, відповідач), у якому просило визнати протиправними та скасувати припис про усунення виявлених порушень №РВ8417/949/АВ/П від 16.11.2020 та постанову про накладення штрафу за порушення законодавства про працю та зайнятість населення №РВ8417/949/000037/ТД-ФС від 08.12.2020.
Рішенням Рівненського окружного адміністративного суду від 29.04.2021 позовні вимоги були задоволені повністю.
Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, Управління подало апеляційну скаргу, в якій через неправильне застосування норм матеріального та порушення норм процесуального права просить його скасувати та прийняти постанову, якою відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог. 
В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що позивачем допущено працівників до виконання робіт без укладення трудового договору на посади, які передбачені Класифікатором професій. Зазначені роботи свідчать про процес праці, що притаманне трудовим відносинам. При наявності посад, на яких працювали працівники у штатному розписі, 10 осіб не були прийняті по трудовому договору, з ними були укладені договори цивільно-правового характеру, тобто відбулась підміна трудових відносин. Вказує, що у разі, якщо робота, виконувана особою на користь суб`єкта господарювання, збігається із видом його економічної діяльності, що прослідковується в межах спірних правовідносин (основним видом діяльності позивача є 41.20 Будівництво житлових і нежитлових будівель), то робота такої особи повинна виконуватись на умовах трудового договору.
У відзиві на апеляційну скаргу представник позивача Шевчук В.С. просить залишити їх без задоволення, а оскаржуване рішення без змін.
За результатами апеляційного перегляду рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 29.04.2021 постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 21.10.2021 було скасовано та відмовлено ТзОВ «АБ «Янкор» у задоволенні позовних вимог.
Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 16.09.2022 постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 21.10.2021 було скасовано, а справу направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.
Суд касаційної інстанції дійшов висновку, що судом апеляційної інстанції не надано належної правової оцінки доводам позивача та наданим на їх обґрунтування доказам, зокрема цінам конкретних робіт та одинцям виміру цих робіт, завданням на виконання робіт за цими договорами, актам виконаних робіт, видатковим касовим ордерам. Крім того, позивач на обґрунтування своїх позовних вимог посилається на те, що факт віднесення правовідносин, що склалися між ним та громадянами, з якими у нього були укладені договори підряду, до цивільно-правових підтверджується, зокрема сплатою єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, податку на доходи фізичних осіб та військового збору, що підтверджується наявними у матеріалах справи податковими розрахунками, однак такі судом апеляційної інстанції досліджені не були. Окрім цього, судом апеляційної інстанції не було з`ясовано та не надано правої оцінки строку дії укладених договорів між позивачем та 10-ма громадянами, строк їх виконання та припинення, що в свою чергу вплинуло на оцінку судом апеляційної інстанції законності винесеного позивачу припису та постанови. Поза увагою суду апеляційної інстанції залишились обставини організації та виконання зазначених у цих договорах робіт та з яких рахунків здійснювалось фінансування (оплата праці) працівників, з якими позивач уклав цивільно-правові угоди на виконання робіт з реконструкції басейну ЗОШ І-ІІІ ступенів №7 по пров. Шкільному, 2 в м. Дубно Рівненської області. Тобто при ухваленні рішення у справі, судом апеляційної інстанції не досліджувалась суть відносин суб`єкта господарювання із залученими ним фізичними особами, не перевірявся зміст та умови цивільно- правових договорів, укладених позивачем з 10-ма громадянами та процес фіксації результатів їх виконання, порядок та спосіб розрахунків, не з`ясовувались обставини щодо залежності, підпорядкування залучених фізичних осіб від посадових осіб суб`єктів господарювання, не визначалась тривалість таких відносин та характер відповідальності кожної із сторін один перед одною.
Заслухавши суддю-доповідача, представника відповідача Трофинчук Ю.А., яка підтримала апеляційну скаргу, представника позивача Шевчука В.С., який заперечив проти її задоволення, дослідивши наявні по справі матеріали та доводи апеляційної скарги в їх сукупності, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін, виходячи з наступного.
З матеріалів справи видно, що окремим дорученням т.в.о. голови Державної служби України з питань праці від 25.08.2020 начальників ГУ Держпраці в областях було зобов`язано забезпечити проведення з 25.08.2020 контрольних заходів з питань виявлення неоформлених працівників.
01.08.2020 управлінням Держпраці було отримано лист УСБУ в Рівненській області щодо організації проведення перевірки ТзОВ «АБ «Янкор», з якого слідує, що Товариство у поточному році освоєно понад 34 млн.грн згідно угод з бюджетними організаціями на виконання будівельно-ремонтних робіт та експлуатаційного утримання доріг. При цьому, згідно звітів товариства про суми нарахованої заробітної плати, застрахованих осіб та суми нарахованого внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, поданих до органів Державної податкової служби, облікова чисельність працівників на початок поточного року склала 16 осіб. Згідно з даними органів Пенсійного фонду України з Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування облікова кількість працівників, які перебували із ТзОВ «АБ «Янкор» у трудових відносинах, на початок поточного року складала 15 осіб. Вказане свідчить про ознаки допуску службовими особами ТзОВ «АБ «Янкор» до роботи працівників без оформлення трудових відносин, чим порушено вимоги ст.24 КЗпП України.
Наказом начальника управління Держпраці №1008 від 27.10.2020 «Про проведення позапланового заходу державного контролю за додержанням законодавства про працю у формі інспекційного відвідування у ТзОВ «АБ «Янкор»» від 27.10.2020 №1008 наказано інспекторам праці провести у період з 28.10.2020 по 10.11.2020 позаплановий захід державного контролю за додержанням законодавства про працю у формі інспекційного відвідування у ТзОВ «АБ «Янкор» (далі - Наказ №1008).
На підставі Наказу №1008 інспекторами Управлінням було проведене інспекційне відвідування у ТзОВ «АБ «Янкор», за результатами якого складений акт інспекційного відвідування юридичної особи, яка використовує найману працю №РВ8417/949/АВ від 10.11.2020 (далі - Акт), на підставі якого контролюючим органом було внесено припис про усунення виявлених порушень №РВ8417/949/АВ/П від 16.11.2020, а 08.12.2020 начальником Управління винесена постанова про накладення штрафу за порушення законодавства про працю та зайнятість населення №РВ8417/949/000037/ТД-ФС, якою до позивача застосовано штраф у розмірі 500000,00 грн.
Вважаючи оспорювані припис та постанову протиправними, Товариство звернулося до адміністративного суду з вимогою про їх скасування.
Задовольняючи позовні вимоги у повному обсязі, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач при проведенні інспекційного відвідування дійшов помилкового висновку про наявність в укладених між позивачем та громадянами цивільно-правових угодах ознак трудових договорів, оскільки у них чітко визначається обсяг виконуваної роботи, що також вбачається з актів приймання передачі виконаних робіт, виконавці самостійно організовували роботу, виконували її на власний ризик та розсуд, не підпорядковувалися відповідним посадовим особам. У зв`язку з цим, суд першої інстанції дійшов висновку, що зазначені цивільно-правові угоди були спрямовані саме на кінцевий результат, що характеризує цивільно-правові (договірні) відносини. 
Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, вважає їх вірними та такими, що ґрунтуються на правильному застосуванні норм матеріального права та з дотриманням норм процесуального права, а також при повному, всебічному та об`єктивному з`ясуванні всіх обставин, що мають значення для справи, виходячи з наступного.
Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Стаття 1 Закону України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності» №877-V від 05.04.2007 (далі – Закон №877-V) визначає, що державний нагляд (контроль) діяльність уповноважених законом центральних органів виконавчої влади, їх територіальних органів, державних колегіальних органів, органів виконавчої влади Автономної Республіки Крим, місцевих державних адміністрацій, органів місцевого самоврядування (далі - органи державного нагляду (контролю)) в межах повноважень, передбачених законом, щодо виявлення та запобігання порушенням вимог законодавства суб`єктами господарювання та забезпечення інтересів суспільства, зокрема належної якості продукції, робіт та послуг, допустимого рівня небезпеки для населення, навколишнього природного середовища.
Заходи державного нагляду (контролю) планові та позапланові заходи, які здійснюються у формі перевірок, ревізій, оглядів, обстежень та в інших формах, визначених законом.
Дія цього Закону поширюється на відносини, пов`язані зі здійсненням державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності.
Заходи контролю здійснюються органами Державної фіскальної служби (крім митного контролю на кордоні), державного нагляду за дотриманням вимог ядерної та радіаційної безпеки (крім здійснення державного нагляду за провадженням діяльності з джерелами іонізуючого випромінювання, діяльність з використання яких не підлягає ліцензуванню), державного архітектурно-будівельного контролю (нагляду), державного нагляду у сфері господарської діяльності з надання фінансових послуг (крім діяльності з переказу коштів, фінансових послуг з ринку цінних паперів, похідних цінних паперів (деривативів) та ринку банківських послуг), державного нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю та зайнятість населення у встановленому цим Законом порядку з урахуванням особливостей, визначених законами у відповідних сферах та міжнародними договорами, зокрема державного нагляду (контролю) в галузі цивільної авіації - з урахуванням особливостей, встановлених Повітряним кодексом України, нормативно-правовими актами, прийнятими на його виконання (Авіаційними правилами України), та міжнародними договорами у сфері цивільної авіації (стаття 2 Закону №877-V).
Частиною першою статті 259 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України) визначено, що державний нагляд та контроль за додержанням законодавства про працю юридичними особами незалежно від форми власності, виду діяльності, господарювання, фізичними особами-підприємцями, які використовують найману працю, здійснює центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.
Механізм накладення на суб`єктів господарювання та роботодавців штрафів за порушення законодавства про працю та зайнятість населення, передбачених частиною другою статті 265 Кодексу законів про працю України та частинами другою – сьомою статті 53 Закону України «Про зайнятість населення» визначається Порядком накладення штрафів за порушення законодавства про працю та зайнятість населення, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України №509 від 17.07.2013 (далі - Порядок №509).
Згідно п.2 Порядку №509, штрафи накладаються Головою Держпраці, його заступниками, начальниками управлінь і відділів Держпраці та їх заступниками (з питань, що належать до їх компетенції), начальниками територіальних органів Держпраці та їх заступниками, керівниками виконавчих органів міських рад міст обласного значення, сільських, селищних, міських рад об`єднаних територіальних громад та їх заступниками (далі - уповноважені посадові особи).
Уповноважена посадова особа не пізніше ніж через 10 днів з дати складення акта приймає рішення щодо розгляду справи про накладення штрафу (далі - справа).
Відповідно до п.4 Порядку №509, справа розглядається у п`ятнадцятиденний строк з дня прийняття рішення про її розгляд.
Згідно п.6 Порядку №509, про розгляд справи уповноважені посадові особи письмово повідомляють суб`єктів господарювання та роботодавців не пізніше ніж за п`ять днів до дати розгляду рекомендованим листом чи телеграмою, телефаксом, телефонограмою або шляхом вручення повідомлення їх представникам, про що на копії повідомлення, яка залишається в уповноваженої посадової особи, що надіслала таке повідомлення, робиться відповідна позначка, засвідчена підписом такого представника.
Частиною другою статті 50 Закону України «Про зайнятість населення» №5067-VI від 05.07.2012 (далі - Закон №5067-VI) визначено, що роботодавцям забороняється застосовувати працю громадян без належного оформлення трудових відносин, вчиняти дії, спрямовані на приховування трудових відносин.
Згідно ч.1 ст.21 КЗпП України, трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.
Статтею 24 КЗпП України визначено, що трудовий договір укладається, як правило, в письмовій формі. Додержання письмової форми є обов`язковим: 1) при організованому наборі працівників; 2) при укладенні трудового договору про роботу в районах з особливими природними географічними і геологічними умовами та умовами підвищеного ризику для здоров`я; 3) при укладенні контракту; 4) у випадках, коли працівник наполягає на укладенні трудового договору у письмовій формі; 5) при укладенні трудового договору з неповнолітнім (стаття 187 цього Кодексу); 6) при укладенні трудового договору з фізичною особою; 7) в інших випадках, передбачених законодавством України. При укладенні трудового договору громадянин зобов`язаний подати паспорт або інший документ, що посвідчує особу, трудову книжку, а у випадках, передбачених законодавством,-також документ про освіту (спеціальність, кваліфікацію), про стан здоров`я та інші документи. Працівник не може бути допущений до роботи без укладення трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу, та повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування про прийняття працівника на роботу в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
Трудовий договір може бути: 1) безстроковим, що укладається на невизначений строк; 2) на визначений строк, встановлений за погодженням сторін; 3) таким, що укладається на час виконання певної роботи. Строковий трудовий договір укладається у випадках, коли трудові відносини не можуть бути встановлені на невизначений строк з урахуванням характеру наступної роботи, або умов її виконання, або інтересів працівника та в інших випадках, передбачених законодавчими актами (стаття 23 КЗпП України).
Отже, трудовий договір це угода щодо здійснення і забезпечення трудової функції. За трудовим договором працівник зобов`язаний виконувати не якусь індивідуально-визначену роботу, а роботу з визначеної однієї або кількох професій, спеціальностей, посади відповідної кваліфікації, виконувати визначену трудову функцію в діяльності підприємства. Після закінчення виконання визначеного завдання трудова діяльність не припиняється.
Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 04.07.2018 по справі №820/1432/17, від 06.03.2019 по справі №802/2066/16-а, від 13.06.2019 по справі №815/954/18 та від 12.11.2020 по справі №819/1342/16.
У той же час, взаємовідносини фізичної особи і роботодавця можуть виникати як на підставі трудового, так і на підставі цивільно-правового договору.
При цьому сторони цивільно-правової угоди укладають договір в письмовій формі згідно з вимогами статті 208 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України).
Загальне визначення цивільно-правового договору наведено у статті 626 ЦК України, згідно з якою договір це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Статтею 901 ЦК України передбачено, що за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.
Згідно статті 902 ЦК України виконавець повинен надати послугу особисто. У випадках, встановлених договором, виконавець має право покласти виконання договору про надання послуг на іншу особу, залишаючись відповідальним в повному обсязі перед замовником за порушення договору.
Відповідно до статті 6 ЦК України, сторони мають право укласти договір, який не передбачений актами цивільного законодавства, але відповідає загальним засадам цивільного законодавства. Сторони мають право врегулювати у договорі, який передбачений актами цивільного законодавства, свої відносини, які не врегульовані цими актами. Сторони у договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд. Сторони в договорі не можуть відступити від положень актів цивільного законодавства, якщо в цих актах прямо вказано про це, а також у разі, якщо обов`язковість для сторін положень актів цивільного законодавства випливає з їх змісту або із суті відносин між сторонами.
Оскільки нормами ЦК України визначено, що сторони мають право укласти договір, який не передбачений актами цивільного законодавства, але відповідає загальним засадам цивільного законодавства, не може бути безумовною підставою для визнання правовідносин трудовими той факт, що укладений між сторонами договір не відповідає всім суттєвим умовам саме договору підряду. При визначенні законності укладеного договору (можливості віднесення до цивільного-правового договору) значення має не його найменування, а зміст угоди, яка повинна відповідати волевиявленню сторін, що в свою чергу повинно досліджуватись судом.
Основною ознакою, що відрізняє цивільні відносини від трудових, є те, що трудовим законодавством регулюється процес організації трудової діяльності. За цивільно-правовим договором процес організації трудової діяльності залишається за його межами, метою договору є отримання певного матеріального результату. Виконавець, який працює за цивільно-правовим договором, на відміну від працівника, який виконує роботу відповідно до трудового договору, не підпорядковується правилам внутрішнього трудового розпорядку, хоча і може бути з ними ознайомлений, він сам організовує свою роботу і виконує її на власний ризик, працівник не зараховується до штату установи (організації), не вноситься запис до трудової книжки та не видається розпорядчий документ про прийом його на роботу на певну посаду.
Трудовий договір це угода щодо здійснення і забезпечення трудової функції. За трудовим договором працівник зобов`язаний виконувати не якусь індивідуально-визначену роботу, а роботу з визначеної однієї або кількох професій, спеціальностей, посади відповідної кваліфікації, виконувати визначену трудову функцію в діяльності підприємства. Після закінчення виконання визначеного завдання трудова діяльність не припиняється. Предметом трудового договору є власне праця працівника в процесі виробництва, тоді як предметом договору цивільно-правового характеру є виконання його стороною певного визначеного обсягу робіт.
Вказане узгоджується позицією Верховного Суду, висловленою у постановах від 02.02.2021  по справі № 300/2156/19, від 17.12.2020 по справі №160/1179/19, та від 12.11.2020 по справі №819/1342/16.
У статті 627 ЦК України закріплено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
У статті 204 ЦК України закріплено презумпцію правомірності правочину, згідно з якою вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили.
З огляду на викладене, у разі не спростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а створені обов`язки підлягають виконанню.
Згідно статті 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).
За змістом пункту 1 Положення про Державну службу України з питань праці, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №96 від 11.02.2015 (далі – Положення №96), Державна служба України з питань праці (Держпраці) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра соціальної політики, і який реалізує державну політику у сферах промислової безпеки, охорони праці, гігієни праці, поводження з вибуховими матеріалами промислового призначення, здійснення державного гірничого нагляду, а також з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, зайнятість населення, загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності, у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності, на випадок безробіття (далі - загальнообов`язкове державне соціальне страхування) в частині призначення, нарахування та виплати допомоги, компенсацій, надання соціальних послуг та інших видів матеріального забезпечення з метою дотримання прав і гарантій застрахованих осіб.
Підпунктом п`ятим пункту 6 Положення №96 передбачено, що Держпраці для виконання покладених на неї завдань має право : безперешкодно проводити відповідно до вимог закону без попереднього повідомлення в будь-яку робочу годину доби перевірки виробничих, службових, адміністративних приміщень та об`єктів виробництва фізичних та юридичних осіб, які використовують найману працю та працю фізичних осіб, експлуатують машини, механізми, устаткування підвищеної небезпеки, та у разі виявлення фіксувати факти порушення законодавства, здійснення нагляду та контролю за додержанням якого віднесено до повноважень Держпраці.
Відповідно до п.7 цього Положення, Держпраці здійснює свої повноваження безпосередньо та через утворені в установленому порядку територіальні органи.
Судом встановлено, що між ТзОВ «АБ «Янкор» (Замовник) та громадинами були укладені цивільно-правові угоди (далі – ЦПУ):
(1) з громадянином ОСОБА_1 (Виконавець) №1 від 12.10.2020 (а.с.48), відповідно до якого Виконавець бере на себе зобов`язання виконати роботи – шпаклювання стін та стель – 115 м.кв.; строк виконання робіт з 13.10.2020 по 20.11.2020; за виконану роботу Замовник сплачує Виконавцеві винагороду у розмірі згідно акта приймання-передачі виконаних робіт; відповідно до акта приймання-передачі виконаних робіт (наданих послуг) відповідно до цивільно-правової угоди від 27.11.2020 Виконавець виконав роботи – шпаклювання стін та стель – 85 м.кв.; вартість послуг становить 2566,00 грн (а.с.53); відповідно до Видаткового касового ордера від 30.12.2020 Виконавцю сплачено суму у розмірі 2566,00 грн; 
(2) з громадянином ОСОБА_2 (Виконавець) №10 від 30.10.2020 (а.с.66), відповідно до якого Виконавець бере на себе зобов`язання виконати роботи – обшивання стін гіпсокартоном 40 м.кв.; строк виконання робіт з 02.11.2020 по 02.12.2020; за виконану роботу Замовник  сплачує Виконавцеві винагороду у розмірі згідно акта приймання-передачі виконаних робіт; відповідно до акта приймання-передачі виконаних робіт (наданих послуг) відповідно до цивільно-правової угоди від 27.11.2020 Виконавець виконав роботи – обшивання стін гіпсокартоном 40 м.кв.; вартість послуг становить 2013,00 грн (а.с.69); відповідно до Видаткового касового ордера від 30.12.2020 Виконавцю сплачено суму у розмірі 2013,00 грн; 
(3) з громадянином ОСОБА_3 (Виконавець) №5 від 27.10.2020 (а.с.76), відповідно до якого Виконавець бере на себе зобов`язання виконати роботи – прибирання будівельного сміття з завантаженням в автосамоскиди 18 тон; строк виконання робіт з 27.10.2020 по 27.11.2020; за виконану роботу Замовник  сплачує Виконавцеві винагороду у розмірі згідно акта приймання-передачі виконаних робіт; відповідно до акта приймання-передачі виконаних робіт (наданих послуг) відповідно до цивільно-правової угоди від 27.11.2020 Виконавець виконав роботи – прибирання будівельного сміття з завантаженням в автосамоскиди 18 тон; вартість послуг становить 2717,00 грн (а.с.79); відповідно до Видаткового касового ордера від 30.12.2020 Виконавцю сплачено суму у розмірі 2717,00 грн; 
(4) з громадянином ОСОБА_4 (Виконавець) №2 від 12.10.2020 (а.с.27), відповідно до якого Виконавець бере на себе зобов`язання виконати роботи – вибивання прорізів в цегляних стінах 8 м.кв.; строк виконання робіт з 12.10.2020 по 12.11.2020; за виконану роботу Замовник  сплачує Виконавцеві винагороду у розмірі згідно акта приймання-передачі виконаних робіт; відповідно до акта приймання-передачі виконаних робіт (наданих послуг) відповідно до цивільно-правової угоди від 27.11.2020 Виконавець виконав роботи – вибивання прорізів в цегляних стінах 8 м.кв.; вартість послуг становить 1449,00 грн (а.с.30); відповідно до Видаткового касового ордера від 30.12.2020 Виконавцю сплачено суму у розмірі 1449,00 грн; 
(5) з громадянином ОСОБА_5 (Виконавець) №4 від 20.10.2020 (а.с.71), відповідно до якого Виконавець бере на себе зобов`язання виконати роботи – цегляна кладка місцями 8 м.кв., приготування розчину 4 м.кв.; строк виконання робіт з 20.10.2020 по 20.11.2020; за виконану роботу Замовник  сплачує Виконавцеві винагороду у розмірі згідно акта приймання-передачі виконаних робіт; відповідно до акта приймання-передачі виконаних робіт (наданих послуг) відповідно до цивільно-правової угоди від 27.11.2020 Виконавець виконав роботи – цегляна кладка місцями 8 м.кв., приготування розчину 4 м.кв.; вартість послуг становить 2053,00 грн (а.с.74); відповідно до Видаткового касового ордера від 30.12.2020 Виконавцю сплачено суму у розмірі 2053,00 грн; 
(6) з громадянином ОСОБА_6 (Виконавець) №3 від 12.10.2020 (а.с.61), відповідно до якого Виконавець бере на себе зобов`язання виконати роботи – цегляна кладка 12 м.кв.; строк виконання робіт з 12.10.2020 по 12.11.2020; за виконану роботу Замовник  сплачує Виконавцеві винагороду у розмірі згідно акта приймання-передачі виконаних робіт; відповідно до акта приймання-передачі виконаних робіт (наданих послуг) відповідно до цивільно-правової угоди від 27.11.2020 Виконавець виконав роботи – цегляна кладка 12 м.кв.; вартість послуг становить 4347,00 грн (а.с.64); відповідно до Видаткового касового ордера від 30.12.2020 Виконавцю сплачено суму у розмірі 4347,00 грн; 
(7) з громадянином ОСОБА_7 (Виконавець) №8 від 30.10.2020 (а.с.55), відповідно до якого Виконавець бере на себе зобов`язання виконати роботи – шпаклювання стін та стель 180 м.кв.; строк виконання робіт з 02.11.2020 по 02.12.2020; за виконану роботу Замовник  сплачує Виконавцеві винагороду у розмірі згідно акта приймання-передачі виконаних робіт; відповідно до акта приймання-передачі виконаних робіт (наданих послуг) відповідно до цивільно-правової угоди від 27.11.2020 Виконавець виконав роботи – шпаклювання стін та стель 91 м.кв.; вартість послуг становить 2931,00 грн (а.с.59); відповідно до Видаткового касового ордера від 30.12.2020 Виконавцю сплачено суму у розмірі 2931,00 грн; 
(8) з громадянином ОСОБА_8 (Виконавець) №7 від 30.10.2020 (а.с.32), відповідно до якого Виконавець бере на себе зобов`язання виконати роботи – шпаклювання стін 150 м.кв.; строк виконання робіт з 02.11.2020 по 02.12.2020; за виконану роботу Замовник  сплачує Виконавцеві винагороду у розмірі згідно акта приймання-передачі виконаних робіт; відповідно до акта приймання-передачі виконаних робіт (наданих послуг) відповідно до цивільно-правової угоди від 27.11.2020 Виконавець виконав роботи – шпаклювання стін 150 м.кв.; вартість послуг становить 3170,00 грн (а.с.35); відповідно до Видаткового касового ордера від 30.12.2020 Виконавцю сплачено суму у розмірі 3170,00 грн; 
(9) з громадянином ОСОБА_9 (Виконавець) №6 від 30.10.2020 (а.с.37), відповідно до якого Виконавець бере на себе зобов`язання виконати роботи – лицювання 70 м.кв.; строк виконання робіт з 02.11.2020 по 02.12.2020; за виконану роботу Замовник  сплачує Виконавцеві винагороду у розмірі згідно акта приймання-передачі виконаних робіт; відповідно до акта приймання-передачі виконаних робіт (наданих послуг) відповідно до цивільно-правової угоди від 27.11.2020 Виконавець виконав роботи – лицювання 70 м.кв.; вартість послуг становить 4227,00 грн (а.с.40); відповідно до Видаткового касового ордера від 30.12.2020 Виконавцю сплачено суму у розмірі 4227,00 грн; 
(10) з громадянином ОСОБА_10 (Виконавець) №9 від 30.10.2020 (а.с.42), відповідно до якого Виконавець бере на себе зобов`язання виконати роботи – облицювання підлог 60 м.кв. та стін плиткою 40 м.кв.; строк виконання робіт з 02.11.2020 по 02.12.2020; за виконану роботу Замовник  сплачує Виконавцеві винагороду у розмірі згідно акта приймання-передачі виконаних робіт; відповідно до акта приймання-передачі виконаних робіт (наданих послуг) відповідно до цивільно-правової угоди від 27.11.2020 Виконавець виконав роботи – облицювання підлоги 28 м.кв., та стін 20 м.кв.; вартість послуг становить 5796,00 грн (а.с.46); відповідно до Видаткового касового ордера від 30.12.2020 Виконавцю сплачено суму у розмірі 5796,00 грн.
Аналіз вище зазначених договорів свідчить, що відносини з особами оформлені шляхом укладення цивільно-правових договорів. 
Вказані вище особи зверталися до директора ТзОВ «АБ «Янкор» із заявами про відмову від укладення трудових договорів та бажання працювати на ЦПУ.
При цьому, сам характер наданих послуг передбачає періодичний характер їх виконання, виконавці самостійно організовували роботу, виконували її на власний ризик та розсуд, не підпорядковувалися відповідним посадовим особам.
Суд першої інстанції вірно зазначив, що зазначені вище ЦПУ, укладені між позивачем та громадянами, були спрямовані саме на кінцевий результат, що характеризує цивільно-правові (договірні) відносини.
Колегія суддів зазначає, що у матеріалах справи наявні достатні докази, які свідчать про виконання робіт вказаними особами саме за цивільно-правовими договорами.
Відповідачем не спростовано і тієї обставини, що особи, з якими укладено договори про надання послуг не підпорядковувалися правилам внутрішнього трудового розпорядку, а період виконання робіт взагалі не охоплювався поняттям робочий час, а останні зобов`язані були знаходитись на робочому місці під час виконання своїх обов`язків.
Таким чином, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що відповідач протиправно притягнув позивача до відповідальності за порушення вимог частини третьої статті 24 КЗпП України, у вигляді штрафу.
Колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження та спростовуються висновками суду першої інстанції, які ґрунтуються на підставі повного, всебічного та об`єктивного аналізу відповідних правових норм та фактичних обставин справи.
Відповідно до ч.2 ст.6 КАС України та ст.17 Закону України «Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини», суди застосовують Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) та практику Європейського Суду з прав людини (далі – ЄСПЛ) як джерела права.
Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів скаржника та їх відображення у судових рішеннях, питання вичерпності висновків суду, судом апеляційної інстанції ґрунтується на висновках, що їх зробив ЄСПЛ у справі «Проніна проти України» (рішення від 18.07.2006). 
Зокрема, у пункті 23 рішення ЄСПЛ зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи, що і зроблено апеляційним судом переглядаючи рішення суду першої інстанції, аналізуючи відповідні доводи скаржника.
Так, у рішенні від 10.02.2010 у справі «Серявін та інші проти України» ЄСПЛ наголосив на тому, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (RuizTorija v. Spain) від 09.12.1994). Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (рішення у справі «Суомінен проти Фінляндії» (Suominen v. Finland) від 01.07.2003). Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією. Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватись публічний контроль здійснення правосуддя (рішення у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії» (Hirvisaari v. Finland) від 27.09.2001).
Інші зазначені в апеляційній скарзі обставини, окрім вищеописаних, ґрунтуються на довільному трактуванні фактичних обставин і норм матеріального права, а тому такі не вимагають детальної відповіді або спростування.
Згідно ст.316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає скаргу без задоволення, а рішення суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що оскаржуване рішення ухвалене відповідно до норм матеріального та процесуального права, а висновки суду першої інстанції ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному з`ясуванні всіх обставин, що мають значення для справи, які не спростовані доводами апеляційної скарги, у зв`язку з чим відсутні підстави для її задоволення.
Одночасно слід зазначити, що в контексті положень п.10 ч.6 ст.12 КАС України дана справа відноситься до категорій справ незначної складності, а тому судове рішення, постановлене за результатами апеляційного перегляду в касаційному порядку оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених п.2 ч.5 ст.328 цього Кодексу.
Керуючись ст.ст.12, 308, 311, 315, 316, 321, 325, 328, 329 КАС України, суд,
                                                 п о с т а н о в и в :
Апеляційну скаргу управління Держпраці у Рівненській області залишити без задоволення, а рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 29 квітня 2021 року по справі №460/77/21 - без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених п.2 ч.5 ст.328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. 

Головуючий суддя	 	Р. В. Кухтей 	
судді	 	С. П. Нос 	
 	 	Л. П. Іщук  	
Повне судове рішення складено 05.12.2022