П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И

19 жовтня 2022 р.	м.Одеса	Справа № 420/20813/21	

Головуючий в 1 інстанції: Радчук А.А.
рішення суду першої інстанції прийнято у
м. Одеса, 29 червня 2022 року
          П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: 
судді-доповідача:                                          Танасогло Т.М.,
суддів:                                                   Бітова А.І., Градовського Ю.М., 
розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 29 червня 2022 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 , Військової частини НОМЕР_2 , про визнання протиправними дій, бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії,-
В С Т А Н О В И В :
У листопаді 2021 року ОСОБА_1 (позивач) звернувся до Одеського окружного адміністративного суду з позовом до Військової частини НОМЕР_1 (відповідач), про:
-визнання протиправними дії військової частини НОМЕР_1 щодо застосування січня 2016 року як місяця за яким починається обчислення індексу споживчих цін (базового місяця) для розрахунку індексації грошового забезпечення ОСОБА_1 в період з 01.08.2017 по 28.02.2018 включно;
-зобов`язання військову частину НОМЕР_1 нарахувати і виплатити на користь ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з 01.08.2017 року по 28.02.2018 року включно із застосуванням місяця за яким починається обчислення індексу споживчих цін (базового місяця) для розрахунку індексації грошового забезпечення - січень 2008 року в сумі 28196 грн. 64 коп. із одночасним відрахуванням 1,5% військового збору та із одночасною компенсацією сум податку з доходів фізичних осіб відповідно до п.2 "Порядку виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового начальницького складу" затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15.01.2004 року №44, з урахуванням раніше виплачених сум;
-визнання протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо невиплати в повному розмірі індексації грошового забезпечення ОСОБА_1 за період з 01.03.2018 року по 31.10.2019 року включно із застосуванням щомісячної фіксованої індексації 3853 гривень 87 копійок, відповідно до абзаців 4, 6 пункту 5 "Порядку проведення індексації грошових доходів населення", затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 року №1078;
-зобов`язання військову частину НОМЕР_1 нарахувати і виплатити на користь А3519 щомісячну фіксовану індексацію грошового забезпечення 3853 гривень 87 копійок за період з 01.03.2018 року по 31.10.2019 року включно в сумі 77077 гривень 40 копійок, відповідно до абзаців 4,6 пункту 5 "Порядку проведення індексації грошових доходів населення" затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 року №1078 із одночасним відрахуванням 1,5% військового збору та із одночасною компенсацією сум податку з доходів фізичних осіб відповідно до п.2 "Порядку виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового начальницького складу" затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15.01.2004 року №44, з урахуванням раніше виплачених сум.
В обґрунтування позову вказав, що за період проходження ним служби у ВЧ НОМЕР_1 з 01.08.2017р. по 31.10.2019р., відповідачем не в повному розмірі нараховувалася та виплачувалася індексація грошового забезпечення, у зв`язку із чим така має бути нарахована та виплачена. При цьому, оскільки, як зауважив позивач, у відповідача відсутній механізм нарахування та виплати індексації грошового забезпечення за минулі періоди, а при необхідності виконання судових рішень щодо виплати такої за період по 28.02.2018р. ним застосовується в якості базового – січень 2016р., наявні підстави також для зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити індексацію грошового забезпечення позивача за спірний період з 01.08.2017р. по 28.02.2018р. враховуючи в якості базового – січень 2008р. Та, на думку позивача, протиправним є не нарахування та не виплата військовою частиною НОМЕР_1 щомісячної фіксованої індексації за період з 01.03.2018р. по 31.10.2019р.
Відповідач проти позову заперечував.
Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 06.01.2022р. залучено до участі у справі в якості другого відповідача військову частину НОМЕР_2 .
Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 29 червня 2022 року, адміністративний позов ОСОБА_2 задоволено частково.
Визнано протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_2 щодо ненарахування ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення за період з 01.08.2017 року по 28.02.2018 року включно.
Зобов`язано військову частину НОМЕР_2 нарахувати і виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з 01.08.2017 року по 28.02.2018 року включно.
В задоволенні решти позовних вимог – відмовлено.
Не погоджуючись з прийнятим рішенням в частині вимог, у задоволенні яких було відмовлено, позивачка – ОСОБА_1 подав на вказане судове рішення апеляційну скаргу, у якій посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, апелянт просить скасувати рішення суду першої інстанції в частині вимог, у задоволенні яких було відмовлено та ухвалити у цій частині рішення, яким задовольнити усі позовні вимоги позивача. 
В обґрунтування апеляційної скарги, посилаючись на правові висновки Верховного Суду, викладені у постановах від 20.04.2022р. у справі №420/3593/20, від 29.11.2021р. у справі №120/313/20-а, від 26.01.2022р. у справі №400/1118/21 вказує, що зобов`язання відповідача нарахувати й виплатити індексацію грошового забезпечення з одночасним визначенням базового місяця не є втручанням  у дискреційні повноваження,  оскільки такий місяць визначається законодавством, а відповідач заперечує право позивача на індексацію грошового забезпечення з урахуванням базового місяця січень 2008 року, що свідчить про наявність спору і в цій частині заявлених вимог. Також, на думку апелянта, суд першої інстанції помилково не звернув належної уваги на те, що відповідачем протиправно, без врахування вимог абзаців 3,4,5,6 п. 5 Порядку №1078 починаючи з 1 березня 2018р. не виплачувалась індексація грошового забезпечення позивача, що розраховується як різниця між сумою індексації і розміром підвищення доходу.
За приписами ч. 1 ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Колегія суддів вважає, що справу можливо розглянути без повідомлення учасників справи в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами у відповідності до ч. 1 ст. 311 КАС України.
Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах позовних вимог і доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.
Як встановлено судом першої інстанції, не заперечується сторонами та підтверджується матеріалами справи, ОСОБА_1 в період з 01.08.2017 року по 31.10.2019 року проходив військову службу у військовій частині НОМЕР_2 та був зарахований на грошове забезпечення до військової частини НОМЕР_1 .
Вважаючи, що нарахування грошового забезпечення відповідачем здійснювалося не в повному обсязі, а саме у період з 01.08.2017 року по 31.10.2019 року не в повному розмірі нараховувалася та виплачувалася індексація грошового забезпечення, позивач звернувся до відповідача з заявою від 25.04.2021 року до військової частини НОМЕР_1 , в якій просив, серед іншого, нарахувати та виплатити індексацію грошового забезпечення за період з 01.08.2017 року по 28.02.2018 року та провести перерахунок та доплату індексації грошового забезпечення (враховуючи фіксовану суму індексації за березень 2018 року) за період з 01.03.2018 року по 31.10.2019 року.
Зазначена заява була отримана відповідачем 14.02.2021 року, проте, як зазначає позивач, відповіді на зазначену заяву він не отримував.
Листом №1433 від 20.05.2021 року відповідач повідомив позивача, що відповідно до листа Директора Департаменту фінансів від 04.01.2016 року вих. №248/3/9/1/2, у зв`язку із внесенням змін до Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 року №1078 «Про затвердження Порядку проведення індексації грошових доходів населення» (із змінами), індексація грошового забезпечення не нараховувалась тa не виплачувалась до окремого розпорядження.  Крім того, повідомлено, що у зв`язку з набранням чинності з 01 березня 2018 року Постанови Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2017 року № 704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб», відповідно до пункту 5 Постанови Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003 року № 1078 «Про затвердження Порядку проведення індексації грошових доходів населення», значення індексу споживчих цін за березень 2018 року становить 1 (або 100%). Індексація грошового забезпечення нараховувалась та виплачувалась з грудня 2018 року на загальних підставах.
До зазначеного листа було додано довідку, з якої вбачається що в період з серпня 2017 по листопад 2018 року індексація грошового забезпечення позивачу не нараховувалась та не виплачувалась.
Вважаючи свої права порушеними, позивач звернулась до суду з даним позовом.
Частково задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції, посилаючись на те, що індексація грошового забезпечення є однією із основних державних гарантій  щодо оплати праці, виходив з того, що відповідачем допущено протиправну бездіяльність, яка виразилась у ненарахуванні та невиплаті індексації грошового забезпечення позивачу за період з 01.08.2017р. по 28.02.2018р.
Водночас, зазначивши, що нарахування суми індексації належить до компетенції відповідача, суд першої інстанції не прийняв розрахунок позивача конкретної суми індексації, яка підлягає виплаті за період з 01.08.2017р. по 28.02.2018р.
При цьому, суд першої інстанції, виснувавши, що саме січень 2008р. відповідно до вимог чинного законодавства є базовим для нарахування індексації за період з 01.01.2016р. по 28.02.2018р., відмовив у задоволенні вимоги щодо зобов`язання відповідача застосувати в якості базового місяця – січень 2008р. при нарахуванні та виплаті позивачу індексації за вказаний вище період, пославшись на передчасність такої вимоги.
З огляду на протиправну бездіяльність відповідача щодо ненарахування та невиплати за період з 01.08.2017 року по 28.02.2018 року позивачу індексації грошового забезпечення, врахувавши, що повноваження щодо розрахунку розміру такої індексації є дискреційними та компетенцією (дискреційною функцією) відповідача і такий розрахунок на момент звернення позивача до суду та прийняття даного рішення не здійснено, суд першої інстанції вважав вимоги позивача стосовно індексації за період з 01.03.2018р. по 10.11.2021р. передчасними, й такими, що задоволенню не підлягають.
Надаючи оцінку доводам скаржника та обґрунтованості висновків суду першої інстанції, судова колегія враховує наступне. 
Згідно з ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Як встановлено ст.2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Статтею 43 Конституції України визначено, що кожен має право, зокрема, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.
За приписами ч.ч. 1-3 ст. 9 Закону України № 2011-XII, держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів. Центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері праці та соціальної політики, інші центральні органи виконавчої влади відповідно до їх компетенції розробляють та вносять у встановленому порядку пропозиції щодо грошового забезпечення військовослужбовців.
До складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення. Грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця. Грошове забезпечення підлягає індексації відповідно до закону.
Згідно зі ст. 18 Закону України "Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії", індексацію доходів населення, яка встановлюється для підтримання достатнього життєвого рівня громадян та купівельної спроможності їх грошових доходів в умовах зростання цін, віднесено до державних соціальних гарантій, що, згідно зі ст.19 цього Закону, є обов`язковими для всіх підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності.
Водночас, правові, економічні та організаційні основи підтримання купівельної спроможності населення України в умовах зростання цін з метою дотримання встановлених Конституцією України гарантій щодо забезпечення достатнього життєвого рівня населення України, умови та порядок проведення індексації грошових доходів населення визначаються Законом України від 03.07.1991 № 1282-XII "Про індексацію грошових доходів населення" та постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 № 1078 "Про затвердження Порядку проведення індексації грошових доходів населення".
Приписами ч. 1 ст. 1 Закону України "Про індексацію грошових доходів населення" від 03.07.1991 № 1282-XII (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, надалі - Закон № 1282-XII) визначено, що індексація грошових доходів населення - встановлений законами та іншими нормативно-правовими актами України механізм підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодовувати подорожчання споживчих товарів і послуг.
Як встановлено ст. 2 Закону № 1282-XII, індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України і які не мають разового характеру, зокрема: оплата праці (грошове забезпечення). Індексації підлягають грошові доходи населення у межах прожиткового мінімуму, встановленого для відповідних соціальних і демографічних груп населення.
Статтею 4 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» ( у редакції, чинній до 31.12.2015р.), індексація грошових доходів населення проводиться в разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який установлюється в розмірі 101 відсотка. Обчислення індексу споживчих цін для індексації грошових доходів населення провадиться наростаючим підсумком, починаючи з місяця введення в дію цього Закону.
Законом № 911-VIII від 24.12.2015 року, який набув чинності 01.01.2016 року внесено зміни у частину першу статті 4 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення», згідно яких цифри « 101» змінені цифрами « 103».
Відтак, згідно ч. 1 статті 4 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» в редакції Закону № 911-VIII від 24.12.2015 року, індексація грошових доходів населення проводиться в разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який установлюється в розмірі 103 відсотка.
За визначенням частин 3, 4 статті 4 Закону № 1282-XII, обчислення індексу споживчих цін для індексації грошових доходів населення провадиться наростаючим підсумком, починаючи з місяця введення в дію цього Закону. Для проведення подальшої індексації грошових доходів населення обчислення індексу споживчих цін починається за місяцем, у якому індекс споживчих цін перевищив поріг індексації, зазначений у частині першій цієї статті. 
Порядок проведення індексації грошових доходів населення затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003 року №1078 (надалі Порядок № 1078).
Пунктом 1-1 Порядку N 1078 (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, далі - Порядок) визначено, що підвищення грошових доходів громадян у зв`язку з індексацією здійснюється з першого числа місяця, що настає за місяцем, в якому офіційно опубліковано індекс споживчих цін. Обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації грошових доходів населення провадиться наростаючим підсумком починаючи з березня 2003 р. - місяця опублікування Закону України від 6 лютого 2003 р. N 491-IV "Про внесення змін до Закону України "Про індексацію грошових доходів населення".
В свою чергу, пунктом 4 вказаного Порядку №1078 встановлено, що індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані в гривнях на території України, які не мають разового характеру, зокрема, грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу, посадових осіб митної служби.
Таким чином, індексація грошового забезпечення є однією з основних державних гарантій щодо оплати праці. За вимогами вказаних нормативно - правових актів проведення індексації у зв`язку зі зростанням споживчих цін (інфляцією) є обов`язковою для всіх юридичних осіб роботодавців, незалежно від форми власності та виду юридичної особи.
Аналогічну правову позицію у подібних правовідносинах висловлено Верховним Судом у постанові від 12.12.2018р. по справі №825/874/17 .
При цьому, обов`язок проводити індексацію заробітної плати у разі перевищення величини індексу споживчих цін встановленого порогу індексації покладається на всі державні органи, органи місцевого самоврядування, підприємства, установи та організації незалежно від форми власності.
Базовим вважається місяць прийняття на роботу або місяць підвищення заробітної плати. Індекс споживчих цін наростаючим підсумком починає розраховуватися у місяці, наступному за базовим (крім місяця прийняття на роботу).
Як встановлено колегією суддів з матеріалі справи, ОСОБА_1 за час проходження ним служби у військовій частині НОМЕР_2 з 01.08.2017р. по 28.02.2018р. індексація грошового забезпечення не нараховувалась та не виплачувалась.
Отже, виходячи з встановлених у справі спірних обставин, зважаючи на наведені вище норми чинного законодавства, яке регулює спірні правовідносини, колегія суддів вважає, що позивач має право на виплату йому індексації грошового забезпечення за період з 01.08.2017р. по 28.02.2018р., у зв`язку із чим знаходить обґрунтованим висновок суду першої інстанції про протиправну бездіяльність відповідача стосовно не нарахування та невиплати позивачу індексації грошового забезпечення за період з 01.08.2017 року по 28.02.2018 року включно та зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити позивачу індексацію за вказаний період.
Що стосується застосування базового місяця для нарахування та виплати індексації за вказаний вище період, апеляційний суд зазначає, що згідно наведених вище положень п.п. 2, 5 Порядку № 1078, для визначення базового місяця для проведення індексації доходів необхідно обрати місяць, у якому заробітна плата працівника зросла за рахунок її постійних складових.
Відтак, підставою для встановлення базового місяця індексації є підвищення посадових окладів особи. 
Тобто, початок відліку для обчислення індексу споживчих цін є місяць підвищення посадового окладу. 
З цього місяця значення індексу споживчих цін приймають за 1 або 100 відсотків, а приріст індексу розраховується з наступного місяця. 
При цьому, нарахування індексації проводиться в місяці, наступному за місяцем, у якому був офіційно опублікований індекс інфляції.
У відповідності до п.10-2 Порядку №1078 для працівників, військовослужбовців, поліцейських, осіб рядового і начальницького складу, яких переведено на іншу роботу (місце проходження служби) на тому самому підприємстві, в установі або організації, а також переведено на роботу на інше підприємство, в установу, організацію або іншу місцевість та у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці (умов проходження служби) у разі продовження такими особами роботи (проходження служби), для новоприйнятих працівників, військовослужбовців, поліцейських, осіб рядового і начальницького складу, а також для тих, які використали відпустку для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку та відпустку без збереження заробітної плати (грошового забезпечення), передбачені законодавством про відпустки, обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації здійснюється з місяця, наступного за місяцем підвищення тарифної ставки (посадового окладу), за посадою, яку займає працівник, військовослужбовець, поліцейський, особа рядового і начальницького складу.
Наведене свідчить про те, що місяць, в якому відбулося підвищення оплати праці (суми її постійних складових), є базовим при проведенні індексації.
Колегія суддів зазначає, що Постановою Кабінету Міністрів України від 07 листопада 2007 року № 1294 «Про упорядкування структури та умов грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб», яка набрала чинності з 01.01.2008р., затверджено схеми посадових окладів військовослужбовців.
Посадовий оклад позивача, який йому виплачувався за період служби, був встановлений із січня 2008 року та залишався незмінним до березня 2018 року. Іншого відповідачем у справі не доведено.
Лише в березні 2018 року на підставі постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 № 704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» (далі - Постанова № 704), якою встановлені нові розміри посадових окладів військовослужбовців, посадовий оклад позивача змінився.
Отже, відповідно до положень Порядку № 1078, січень 2008 року є базовим місяцем для нарахування індексації грошового забезпечення позивача за період з 01.12.2015 по 28.02.2018р., що свідчить на користь обґрунтованості висновку суду першої інстанції про те, що відповідно до Положень Порядку №1078, січень 2008р. є базовим місяцем для нарахування індексації грошового забезпечення позивача за період з 01.08.2017р. по 28.02.2018р.
При цьому, суд першої інстанції дійшов помилкового та необґрунтовано висновку про передчасність такої вимоги позивача щодо зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити позивачу індексацію грошового забезпечення за період з 01.08.2017р. по 28.02.2018р. із врахуванням базового місяця січня 2008р., оскільки виходячи з вимог ч.1 ст.2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Під ефективним засобом (способом) судового захисту слід розуміти такий, що призводить до бажаних наслідків, дає найбільший ефект для відновлення юридичного становища особи, яке існувало до порушення її прав чи законних інтересів. Тому ефективний спосіб захисту має забезпечити поновлення порушеного права.
Статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження».
Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини від 05.04.2005 у справі «Афанасьєв проти України» (заява № 38722/02) засіб захисту повинен бути «ефективним», як у законі, так і на практиці, зокрема, у тому сенсі, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави.
Конституційний Суд України у рішенні від 30.01.2003 № 3-рп/2003 зазначив, що правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах (абзац 10 пункту 9).
Отже, вирішення питання щодо визначення базового місяця, який належить застосувати при обчисленні індексу споживчих цін для розрахунку грошового забезпечення позивача за період з 01.08.2017р. по 28.02.2018, сприятиме досягненню мети правосуддя та цілей ефективного захисту судом порушеного права позивача, що в свою чергу узгоджується з правовою позицією верховного Суду, викладеною у постановах від 12.05.2022 у справі №580/3335/21, від 28.09.2022р. у справі № 400/1119/21, тощо, з подібними правовідносинами, що в свою чергу спростовує висновок суду першої інстанції про передчасність такої вимоги.
При цьому, колегія суддів вважає за доцільне також наголосити, що повноваження державних органів щодо визначення базового місяця індексації грошового забезпечення не є дискреційними, оскільки законодавцем установлено один правомірний та законно обґрунтований варіант поведінки суб`єкта владних повноважень проведення індексації грошових доходів у разі перевищення величини індексу споживчих цін порогу індексації, встановленого в розмірі 103 відсотки.
Указаний правовий висновок відповідає правовій позиції Верховного суду у подібних правовідносинах, викладеній зокрема у постановах від 29.11.2021 у справі № 120/313/20-а, від 26.01.2022 у справі № 400/1118/21, від 20.04.2022 у справі № 420/3593/20, від 09.06.2022 у справі № 600/524/21-а, тощо.
З огляду на вказане та з метою ефективного захисту порушеного права позивача на отримання в повному обсязі індексації грошового забезпечення у період з 01.08.2017р. по 28.02.2018, колегія суддів дійшла висновку про необхідність визначення січня 2008 року базовим місяцем для обчисленні індексу споживчих цін для індексації грошового забезпечення позивача за вказаний період, у зв`язку із чим наявні підстави для зміним рішення суду першої інстанції у цій частині шляхом зазначення про необхідність нарахувати та виплатити позивачу індексацію грошового забезпечення за період з 01.08.2017р. по 28.02.2018р. із застосуванням в якості базового місяця – січень 2008 року.
Водночас, колегія суддів погоджується з позицією суду першої інстанції щодо відсутності підстав для зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити позивачу за період з 01.08.2017р. по 28.02.2017р. індексацію грошового забезпечення у конкретному розмірі (28196, 64 грн.), позаяк відповідно до приписів Порядку №1078 та ЗУ «Про індексацію грошових доходів населення», розрахунок індексації є компетенцію (дискреційною функцією) відповідача, як органу, в якому позивач проходив службу і отримував грошове забезпечення.
Стосовно індексації позивачу грошового забезпечення у період з 01.03.2018 по 31.10.2019р., враховуючи правові висновки, викладені у постанові Верховного Суду від 09.06.2022р. у справі №600/524/21-а, апеляційний суд перш за все звертає увагу на те, що Закон України «Про індексацію грошових доходів населення» та Порядок №1078 у період існування спірних правовідносин (з 01 березня 2018 року по 26.02.2019р.) не містили в собі такого поняття як «фіксована сума індексації».
Тобто, вимоги ОСОБА_1 про застосування щомісячної фіксованої індексації ґрунтуються на положеннях Порядку № 1078 у редакції, яка не діяла на час виникнення спірних правовідносин.
До того ж, колегія суддів враховуючи приписи наведеної вище норми абз.2 п.5 Порядку № 1078 звертає увагу, що обчислення індексу споживчих цін для проведення подальшої індексації здійснюється з місяця, наступного за місяцем підвищення зазначених грошових доходів населення.
Водночас, відповідно до офіційних даних, що містяться на сайті Державної служби статистики України, з квітня 2018 року по грудень 2018 року індекс споживчих цін не перевищував 103 %, на що ґрунтовно звернув увагу суд першої інстанції.
Лише у жовтні 2018 року поріг індексації 103% (100,8 % * 100,0 % * 100,0 % * 99,3% * 100,0 % * 101,9 % * 101,7 % * 100) було перевищено, отже у позивача виникає право на індексацію заробітної плати. 
При цьому, оскільки індекс інфляції за жовтень 2018 року опубліковано у листопаді 2018 року, то індексацію необхідно було проводити з грудня 2018 року.
Відтак, в цьому випадку відсутні передбачені законом підстави для індексації грошового забезпечення позивача за період з 01.03.2018 по листопад 2018р.
Отже, грошове забезпечення позивача за період з березня 2018р. по листопад 2018р. не підлягало індексації.
Індекс за листопад 2018р. було опубліковано в грудні 2018р., а тому саме з грудня 2018 року виникають підстави для нарахування та виплати поточної індексації.
Водночас, колегія суддів також враховуючи правові висновки, викладені у постанові Верховного Суду від 09.06.2022р. у справі №600/524/21-а звертає увагу на те, що Закон України «Про індексацію грошових доходів населення» та Порядок №1078 у період існування спірних правовідносин (з 01 березня 2018 року по 26.02.2019р.) не містили в собі такого поняття як «фіксована сума індексації».
Зазначений термін використовувався у додатку 4 «Приклад проведення індексації у разі підвищення грошових доходів» до Порядку, однак лише у редакції, що діяла до 15 грудня 2015 року.
При цьому, виходячи з приведених вище правових норм, апеляційний суд враховує, що нарахування індексації за період з березня 2018 року (та в даному випадку по 31.10.2019р.) здійснюється із застосуванням базового місяця березень 2018 року.
Водночас апеляційний суд враховує, що відповідно до абзаців 3, 4, 5 пункту 5 Порядку № 1078 (в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2018 № 141) сума індексації у місяці підвищення грошових доходів, зазначених у абзаці першому цього пункту, не нараховується, якщо розмір підвищення грошового доходу перевищує суму індексації, що склалася у місяці підвищення доходу. Якщо розмір підвищення грошового доходу не перевищує суму індексації, що склалась у місяці підвищення доходу, сума індексації у цьому місяці визначається з урахуванням розміру підвищення доходу і розраховується як різниця між сумою індексації і розміром підвищення доходу. У разі зростання заробітної плати за рахунок інших її складових без підвищення тарифних ставок (окладів) сума індексації не зменшується на розмір підвищення заробітної плати. У разі коли відбувається підвищення тарифної ставки (окладу), у місяці підвищення враховуються всі складові заробітної плати, які не мають разового характеру.
Таким чином, для правовідносин, пов`язаних з нарахуванням індексації, визначальним є також факт підвищення саме грошового доходу, а не лише тарифних ставок (окладів).
Подібна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 19.05.2022 у справі № 380/11404/21.
Як вбачається з довідки №282 від 18.05.2021р., виданої ВЧ НОМЕР_1 , за період з грудня 2018р. по жовтень 2019 року позивачу нараховувалась та виплачувалась поточна індексація грошового забезпечення із врахуванням в якості базового місяця – березня 2018р.
Крім того, за даними, які містяться в матеріалах справи, апеляційним судом встановлено, що з березня 2018р. грошовий дохід позивача збільшився, а з квітня збільшився також й посадовий оклад позивача.
Доказів того, що розмір підвищення грошового доходу є нижчим за суму індексації, апелянтом не доведено, та з матеріалів справи апеляційним судом такого не встановлено.
Обґрунтованих доводів, які б вказували на те, що розмір індексації грошового забезпечення позивача за період з березня 2018р. по 31.10.2019р. був розрахований неправильно, позивач у апеляційній скарзі не навів.
З урахуванням усього наведеного вище у сукупності, є обґрунтованим висновок суду першої інстанції про відповідність дій відповідача нормам чинного законодавства щодо виплати ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення у період з 01.03.2018р. по 31.10.2019р. та відповідно про відсутність підстав для задоволення цієї частини позову в тому числі й похідних вимог.
Ухвалюючи дане судове рішення колегія суддів керується ст.322 КАС України, ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, практикою Європейського суду з прав людини (рішення «Серявін та інші проти України» ) та Висновком № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів (п.41) щодо якості судових рішень та враховує, що у рішенні судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.
Інші доводи апеляційної скарги є несуттєвими, встановлених обставин справи, встановлених обставин справи та висновків суду першої інстанції не спростовують та не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.
У іншій частині в тому числі в частині задоволених позовних вимог судове рішення у даній справі апелянтом не оскаржується, у зв`язку із чим відсутні підстави з урахуванням вимог ст. 308 КАС України для надання у цій частині оцінки висновкам суду першої інстанції.
Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.
Приписи п. п. 1, 4 ч. 1, ч. 2 ст. 317 КАС України визначають, що підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
Підсумовуючи усе викладене вище, судова колегія приходить висновку, що суд першої інстанції, вирішуючи цей спір, не врахував особливостей правового регулювання спірних правовідносин та залишив поза увагою, що вимоги щодо визначення базового місяця «січень 2008 року» для обчислення індексації не були вирішені в судовому порядку та мали бути розглянуті в межах цієї справи. 
Наведені вище обставини є підставою для зміни у відповідній частині рішення суду першої інстанції шляхом зазначення базового місяця для нарахування та виплати індексації грошового забезпечення позивача за період з 01.08.2017р. по 31.10.2019р.
В іншій частині рішення суду прийнято з додержанням норм матеріального та процесуального права, а тому підлягає залишенню без змін.
Керуючись ст. ст. 241-243, 250, 308, 311, 315-317, 321, 322, 325, 326, 328 КАС України, апеляційний суд, –
П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 – задовольнити частково.
Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 29 червня 2022 року у справі № 420/20813/21 – змінити з підстав, викладених у даній постанові.
Абзац 3 резолютивної частини рішення Одеського окружного адміністративного суду від 29 червня 2022 року у справі №420/20813/21 викласти у такій редакції:
«Зобов`язати військову частину НОМЕР_2 нарахувати і виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з 01.08.2017 року по 28.02.2018 року включно із застосуванням місяця, за яким починається обчислення індексу споживчих цін (базового місяця) для розрахунку індексації грошового забезпечення – січень 2008 року.».
У іншій частині рішення Одеського окружного адміністративного суду від 29 червня 2022 року у справі № 420/20813/21 залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий суддя 	 	Танасогло Т.М.	
Судді	    	Бітов А.І.   Градовський Ю.М.