ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м  У к р а ї н и

26 вересня 2022 року 	м. Дніпро	справа № 280/10064/21	

Третій апеляційний адміністративний суд 
у складі колегії суддів: головуючого - судді  Добродняк І.Ю. (доповідач),
                               суддів:  Бишевської Н.А., Семененка Я.В.,     
розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 11.01.2022 в адміністративній справі №280/10064/21 за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Запорізькій області про визнання протиправними та скасування вимог, зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В :

Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Головного управління ДПС у Запорізькій області, в якому просив:
- визнати протиправною та скасувати вимогу Головного управління ДФС у Запорізькій області про сплату боргу (недоїмки) №Ф-1061-23 від 11.03.2019 на суму 11604,56 грн.;
- визнати протиправною та скасувати вимогу Головного управління ДПС у Запорізькій області про сплату боргу (недоїмки) №Ф-37214-13 від 14.09.2021 на суму 20558,86 грн.;
- зобов`язати відповідача привести у відповідність облікові дані інформаційної системи органу доходів і зборів платника та дані інтегрованої картки платника податків позивача відповідно до висновків рішення суду. 
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що ФОП ОСОБА_1 перебував на військовій службі у Збройних Силах України під час мобілізації та по контракту у період з 02.02.2015 по 11.06.2018, звільнений з військової служби за станом здоров`я, з подальшим встановленням інвалідності III групи внаслідок війни (з причинами зв`язком відповідних захворювань, як таких, що пов`язані із захистом Батьківщини). 
Упродовж 10 днів після демобілізації позивач повинен був звернутись до контролюючого органу за місцем обліку із заявою про звільнення від виконання своїх обов`язків, встановлених пунктом 2 статті 6 Закону №2464, однак не зміг цього зробити як через власну необізнаність, так і за станом здоров`я, оскільки необхідно було проходити лікуванні і медичні обстеження з подальшим проходженням медико-соціальної експертизи для встановлення ступеня втрати працездатності через захворювання, пов`язані із захистом Батьківщини. 21.10.2021 позивач подав до відповідача заяву щодо звільнення його, як платника податку (фізичної особи-підприємця), від виконання обов`язків зі сплати ЄСВ та штрафних санкцій, визначених частиною другою статті 6 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» відповідно до пункту 9-2 розділу VII «Прикінцеві та перехідні положення» цього Закону. З наведених підстав вважає, що заслуговує на визнання поважними причин пропуску і поновлення строку подання відповідної заяви, та, відповідно, наявні правові підстави для скасування оскаржуваної вимоги про сплату боргу (недоїмки) та коригування облікових даних інформаційної системи органу доходів і зборів.
Ухвалою Запорізького окружного адміністративного суду від 27.10.2021 відмовлено у відкритті провадження в адміністративній справі в частині позовних вимог про визнання протиправною та скасування вимоги Головного управління ДФС у Запорізькій області про сплату боргу (недоїмки) №Ф-1061-23 від 11.03.2019 на суму 11604,56 грн.
Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 11.01.2022 у задоволенні адміністративного позову відмовлено.
Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, представник позивача подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду та прийняти нове, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі. 
Відповідач подав відзив на апеляційну скаргу, в якому просить залишити рішення суду першої інстанції без змін як законне  та обґрунтоване.
Дана адміністративна справа розглянута апеляційним судом відповідно до ст.311 Кодексу адміністративного судочинства України в порядку письмового провадження.
Відповідно до ч.1 ст.308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, з огляду на таке.
Як встановлено судом та підтверджено матеріалами справи, позивач ОСОБА_1 був зареєстрований фізичною особою-підприємцем 18.04.2000. 12.12.2005 відомості про фізичну особу-підприємця включені до Єдиного державного реєстру за №21030170000017239, види діяльності: Код КВЕД 47.11 Роздрібна торгівля в неспеціалізованих магазинах переважно продуктами харчування, напоями та тютюновими виробами; Код КВЕД 47.89 Роздрібна торгівля з лотків і на ринках іншими товарами (основний), про що свідчать витяг та виписка з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.
10.04.2017 проведено державну реєстрацію припинення підприємницької діяльності фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 за його рішенням, номер запису: 21030060006017239.
У період з 02.02.2015 по 11.11.2018 позивач проходив дійсну військову службу у лавах Збройних силах України за мобілізацією згідно з Указом Президента «Про часткову мобілізацією» №15/2015 від 14.01.2015, що підтверджується довідкою ІНФОРМАЦІЯ_1 №1005/с від 08.08.2019. Крім того, згідно з довідками Військової частини польова пошта НОМЕР_1 від 05.07.2015 №1/58 від 01.03.2016 №1/115 позивач брав безпосередню участь в антитерористичній операції.
07.09.2018 ОСОБА_1 повторно зареєстрований фізичною особою-підприємцем за №21030000000098306, види діяльності: Код КВЕД 47.11 Роздрібна торгівля в неспеціалізованих магазинах переважно продуктами харчування, напоями та тютюновими виробами (основний); Код КВЕД 47.19 Інші види роздрібної торгівлі в неспеціалізованих магазинах, про що свідчать витяг та виписка з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань
03.01.2019 позивачем до контролюючого органу поданий звіт про суми нарахованого доходу застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску за 2018 рік на суму 3276,24 грн. (за період з жовтня по грудень 2018 року у розмірі 819,06 грн. щомісячно).
За даними облікової картки платника податків станом на 28.02.2019 за позивачем обліковувалась недоїмка із сплати єдиного податку на суму 14880,00 грн., у т.ч. недоїмки зі сплати єдиного внеску у розмірі 14880,80 грн., у зв`язку із чим 11.03.2019 Головним управлінням ДФС у Запорізькій області сформовано та направлено на адресу позивача вимогу про сплату боргу (недоїмки) по єдиному внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування №Ф-1061-23.
Вважаючи оскаржувану вимогу №Ф-1061-23 від 11.03.2019 протиправною, позивач звернувся до суду із позовом про її скасування.
Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 02.04.2020 у справі №280/6433/19, яке набрало законної сили 20.08.2020, визнано протиправною та скасовано вимогу про сплату боргу (недоїмки) №Ф-1061-23 від 11.03.2019 на суму 3276,24 грн.
14.09.2021 Головним управління ДПС у Запорізькій області винесено вимогу про сплату боргу (недоїмки) №Ф-37214-13, відповідно до якої станом на 31.08.2021 заборгованість за сплати єдиного внеску позивача становить 20588,86 грн., а саме штраф 2493,70 грн., пеня 18065,16 грн.
Даними інтегрованих карток ITC «Податковий блок» позивача підтверджується наявність боргу по єдиному внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування у сумі 20 558,86 грн., до якої увійшла сума пені у розмірі 18065,16 грн. та сума не сплачених штрафних санкцій у розмірі 2493,7 грн. 
При цьому згідно даних ІТС «Податковий Блок» в інтегрованій картці платника єдиного внеску винесено рішення про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату (неперерахування) або несвоєчасну плату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску № 0003470424 від 25.09.2020 в сумі 21041,33 грн. 
Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з законодавчо встановлено обов`язку фізичної особи-підприємця сплачувати єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування.
З огляду на фактичні обставини справи, норми законодавства, що регулюють спірні правовідносини, суд апеляційної інстанції не погоджується з висновками суду першої інстанції про відсутність правових підстав для задоволення позову, зазначає таке.
Правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку, визначені Законом України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» від 08.07.2010 року №2464-VI, з наступними змінами та доповненнями.
Відповідно до п. 2 ч.1 ст. 1 Закону № 2464-VI єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (далі - єдиний внесок) - консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов`язкового державного соціального страхування в обов`язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування.
Згідно п.4 ч.1 ст. 4 Закону № 2464-VI платниками єдиного внеску є фізичні особи-підприємці, в тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування.
Отже фізична особа-підприємець, яка в силу положень ст.50 Цивільного кодексу України визначається як особа, яка здійснює своє право на підприємницьку діяльність, є платником єдиного внеску.
Відповідно до ч.1 ст.7 Закону № 2464-VI єдиний внесок нараховується:
п.2 - для платників, зазначених у  пунктах 4  (крім фізичних осіб - підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування),  5  та  5-1  частини першої статті 4 цього Закону, - на суму доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску на місяць.
У разі якщо таким платником не отримано дохід (прибуток) у звітному кварталі або окремому місяці звітного кварталу, такий платник зобов`язаний визначити базу нарахування, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску;
п.3 - для платників, зазначених у  пункті 4  частини першої статті 4 цього Закону, які обрали спрощену систему оподаткування, - на суми, що визначаються такими платниками самостійно для себе, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску.
Згідно п. 5 ч. 1 ст. 1 Закону № 2464-VI мінімальний страховий внесок - сума єдиного внеску, що визначається розрахунково як добуток мінімального розміру заробітної плати на розмір внеску, встановлений законом на місяць, за який нараховується заробітна плата (дохід), та підлягає сплаті щомісяця.
Сума єдиного внеску, своєчасно не нарахована та/або не сплачена у строки, встановлені цим Законом, обчислена органом доходів і зборів у випадках, передбачених цим Законом є недоїмкою (п.6 ч.1 ст.1 Закону №2464-VI).
Таким чином, суд першої інстанції правильно встановив, що фізична особа - суб`єкт підприємницької діяльності є платником єдиного внеску, при цьому, враховуючи положення Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», незалежно від того чи отримує вона дохід від такої діяльності чи ні.
Разом з тим, судом першої інстанції не враховано, що згідно ч. 4 ст. 4 Закону № 2464-VІ, у редакції на час виникнення спірних відносин, спірного періоду, особи, зазначені у  пунктах 4,  5  та  5-1  частини першої цієї статті, звільняються від сплати за себе єдиного внеску, якщо вони отримують пенсію за віком або за вислугу років, або є особами з інвалідністю, або досягли віку, встановленого  статтею 26  Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», та отримують відповідно до закону пенсію або соціальну допомогу. Такі особи можуть бути платниками єдиного внеску виключно за умови їх добровільної участі у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування.
Аналіз наведених положень Закону № 2464-VІ свідчить, що фізичні особи-підприємці є особами з інвалідністю, або досягли віку, встановленого статтею 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", та отримують відповідно до закону пенсію або соціальну допомогу, такі фізичні особи-підприємці можуть бути платниками єдиного внеску виключно за умови їх добровільної участі у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування.
Також ці особи не мають обов`язку щодо подання звіту про суми нарахованого єдиного внеску.
Як вбачається з матеріалів справи, позивач є особою з інвалідністю (третя група), що підтверджується посвідченням серії НОМЕР_2 , виданим 19.06.2018.
29.07.2019 ОСОБА_1 звернувся до Головного управління ДФС у Запорізькій області із запитом від 26.07.2019 №26/07-19-ПК про надання індивідуальної податкової консультації з питання звільнення позивача від сплати єдиного соціального внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування від здійснення підприємницької діяльності.
Відповідно до податкової консультації №3762/Г/ІПК/08-01-13-02-08 від 12.08.2019 Головне управління ДФС у Запорізькій області із посиланням на приписи Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» повідомила, що фізична особа-підприємець, яка є особою з інвалідністю, звільняється від обов`язку нарахування та сплати за себе єдиного внеску.
Отже, з моменту набуття статусу особи з інвалідністю у позивача відсутній обов`язок по сплаті за себе єдиного соціального внеску, він не може нести відповідальність за несплату (несвоєчасну) сплату єдиного внеску, нарахованого з цього ж моменту. 
В спірному випадку, відповідачем зазначено, що згідно даних пр. реєстрацію платника ЄСВ ІТС «Податковий блок» підсистеми «Реєстрація ПП» платник ФОП ОСОБА_1 з 17.01.2018 має статус «пенсіонер інвалід».
Сума в оскаржуваній вимозі про сплату боргу (недоїмки) Ф-37214-13 від 14.09.2021 -  20558,86 грн. складається із штрафних санкцій 2493,70 грн. та пені 18065,16 грн., нарахування яких відповідач пов`язує із прийняттям контролюючим органом рішення про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату (неперерахування) або несвоєчасну плату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску № 0003470424 від 25.09.2020 в сумі 21041,33 грн. 
Відповідно до ч.14 ст.25 Закону № 2464-VI про нарахування пені та застосування штрафів, передбачених цим Законом, посадова особа податкового органу у порядку, встановленому центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику, за погодженням з Пенсійним фондом, приймає рішення, яке протягом трьох робочих днів надсилається платнику єдиного внеску.
Суми пені та штрафів, передбачених цим Законом, підлягають сплаті платником єдиного внеску протягом десяти календарних днів після надходження відповідного рішення. Зазначені суми зараховуються на рахунки податкових органів, відкриті в центральному органі виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, для зарахування єдиного внеску. При цьому платник у зазначений строк має право оскаржити таке рішення до податкового органу вищого рівня або до суду з одночасним обов`язковим письмовим повідомленням про це податкового органу, яким прийнято це рішення.
Відповідно до ч.15 ст.25 Закону № 2464-VI рішення податкового органу про нарахування пені та/або застосування штрафів, передбачених частинами одинадцятою і дванадцятою цієї статті, є виконавчим документом.
У разі якщо платник єдиного внеску не сплатив зазначені в рішенні суми протягом десяти календарних днів, а також не повідомив у цей строк податковий орган про оскарження рішення, таке рішення передається державній виконавчій службі в порядку, встановленому законом.
Суми штрафів та нарахованої пені, застосованих за порушення порядку та строків нарахування, обчислення і сплати єдиного внеску, стягуються в такому самому порядку, що і суми недоїмки із сплати єдиного внеску.
Суми штрафів та нарахованої пені включаються до вимоги про сплату недоїмки, якщо їх застосування пов`язано з виникненням та сплатою недоїмки.
Наявні у справі матеріали не містять доказів прийняття рішення про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату (неперерахування) або несвоєчасну плату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску № 0003470424 від 25.09.2020, надсилання його позивачеві, як і доказів на підтвердження підстав застосування  штрафу та нарахування пені, враховуючи, що починаючи з набуття позивачем статусу «пенсіонер інвалід» у позивача відсутній обов`язок по сплаті за себе єдиного соціального внеску.
З огляду на наведені обставини в їх сукупності суд апеляційної інстанції вважає, що вимога Головного управління ДПС у Запорізькій області про сплату боргу (недоїмки) Ф-37214-13 від 14.09.2021 на суму 20558,86 грн. є безпідставною, тому підлягає скасуванню. 
Щодо позовних вимог про зобов`язання ГУ ДПС у Запорізькій  області привести у відповідність облікові дані інформаційної системи органу доходів і зборів платника та дані інтегрованої картки платника податків, суд зазначає таке.
Згідно пункту 2 розділу І Порядку ведення податковими органами оперативного обліку податків, зборів, платежів та єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, затвердженим наказом Міністерства фінансів України 12 січня 2021 року № 5, інтегрована картка платника - форма оперативного обліку податків, зборів, платежів та єдиного внеску, що ведеться за кожним видом платежу.
За змістом пункту 1 розділу ІІ зазначеного Порядку, з метою обліку нарахованих і сплачених, повернутих та відшкодованих сум платежів територіальними органами ДПС відкриваються ІКП за кожним платником та кожним видом платежу, які мають сплачуватися такими платниками на рахунки, відкриті в розрізі адміністративно-територіальних одиниць.
Облік платежів ведеться в ІКП окремими обліковими операціями в хронологічному порядку. При цьому кожна операція фіксується в окремому рядку із зазначенням виду операції та дати її проведення.
Згідно з п.4-5 розділу І Порядку відображення/занесення первинних показників у підсистемах інформаційної системи здійснюється працівниками структурних підрозділів територіальних органів ДПС за напрямами роботи.
Моніторинг повноти та своєчасності внесення первинних показників у підсистеми інформаційної системи забезпечується керівниками структурних підрозділів територіального органу ДПС за напрямами роботи. Загальний контроль за достовірністю відображення в ІКП облікових показників забезпечується підрозділом, що здійснює облік платежів.
Оскільки облік нарахованих і сплачених сум податків, зборів, митних та інших платежів до бюджетів, єдиного внеску відображається в інтегрованій картці платника, то матеріально-правовий інтерес платника податків полягає в тому, щоб дані інтегрованих карток правильно відображали фактичний стан розрахунків з бюджетом, реальну структуру податкових вигод та податкових зобов`язань платника податків.
Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом, зокрема, у постановах №816/2042/16 від 13.02.2018, від 10 квітня 2020 року по справі №813/1760/18 та від 01 липня 2020 року по справі №640/8980/19.
Враховуючи безпідставність визначення в оскаржуваній вимозі  Ф-37214-13 від 14.09.2021 відповідних сум, наявні підстави для проведення коригування в інтегрованій картці платника, що свідчить про задоволення позовних вимоги в цій частині і зобов`язання відповідача здійснити коригування в інтегрованій картці платника податків позивача  шляхом виключення відомостей про заборгованість з єдиного соціального внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування в сумі, яка визначена у вимозі Ф-37214-13 від 14.09.2021.
Судом першої інстанції неповно з`ясовані обставини, що мають значення для справи,   ухвалено рішення з невірним застосуванням норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи і відповідно до ст.317 КАС України є підставою для скасування рішення суду з прийняттям нового про задоволення позову.
Керуючись ст.ст. 311, 315, 317, 321, 322  Кодексу адміністративного судочинства України, суд –
П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 задовольнити.
Рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 11.01.2022 в адміністративній справі №280/10064/21 скасувати, прийняти нове рішення.
Позов задовольнити.
Визнати протиправною та скасувати вимогу Головного управління ДПС у Запорізькій області про сплату боргу (недоїмки) №Ф-37214-13 від 14.09.2021 на суму 20558,86 грн. 
Зобов`язати Головне управління ДПС у Запорізькій області внести зміни до інтегрованої картки платника податків ОСОБА_1 шляхом виключення інформації про суму боргу, яка визначена у вимозі про сплату боргу (недоїмки) №Ф-37214-13 від 14.09.2021.
Постанова суду апеляційної інстанції  набирає законної сили відповідно до ст.325 КАС України, може бути оскаржена до касаційного суду у випадках та строки, встановлені ст.ст.328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України.
   
Головуючий - суддя                                                                      І.Ю. Добродняк 

                               суддя                                                                      Н.А. Бишевська 

                               суддя                                                                      Я.В. Семененко