Дата документу 23.11.2022 Справа № 333/4193/22

ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Єдиний унікальний №333/4193/22        Головуючий у 1 інстанції: Стоматов Е.Г.
Провадження № 22-ц/807/2069/22        Суддя-доповідач: Дашковська А.В.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

«23» листопада 2022 року         м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого:        Дашковської А.В.,
суддів:        Кримської О.М.,
       Кочеткової І.В.,
розглянувши в порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи цивільну справу з апеляційною скаргою  ОСОБА_1  на ухвалу Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 27 вересня 2022 року про повернення позовної заяви у справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Торгівельна компанія «ЕКОНОМ ПЛЮС» про визнання узгодженої заборгованості та стягнення узгодженої заборгованості, 

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2022 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Торгівельна компанія «ЕКОНОМ ПЛЮС» про визнання узгодженої заборгованості та стягнення узгодженої заборгованості.
Просив стягнути з ТОВ «ТК «ЕКОНОМ ПЛЮС» на його користь суму узгодженої заборгованості в розмірі 52 541,33 грн., звільнити від сплати судового збору за подачу позову, судові витрати покласти на ТОВ «ТК «ЕКОНОМ ПЛЮС» у розмірі 1 825,00 грн.

Ухвалою Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 27 вересня 2022 року визнано неподаною та повернуто позовну заяву ОСОБА_1 .

Не погоджуючись із зазначеною ухвалою, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на необґрунтованість висновків суду, здійснення судом оцінки доказів до початку розгляду справи, просив скасувати ухвалу суду та направити на розгляд суду першої інстанції.

У відзиві на апеляційну скаргу ТОВ «ТК «ЕКОНОМ ПЛЮС» заперечило проти тверджень скаржника, посилаючись на майновий характер заявленої позивачем вимоги про стягнення моральної шкоди, спростування факту узгодженої мовчазної згоди та неналежності ОСОБА_1 до категорій осіб, які мають право на отримання матеріальної допомоги на оздоровлення. На підставі зазначеного відповідач просив відмовити у задоволенні апеляційної скарги та залишити оскаржувану ухвалу без змін. 

Ухвалою Запорізького апеляційного суду від 26 жовтня 2022 року апеляційне провадження за вищезазначеною апеляційною скаргою відкрито, та ухвалою Запорізького апеляційного суду від 26 жовтня 2022 року справу призначено до апеляційного розгляду без повідомлення учасників справи в порядку ч. 2 ст. 369 ЦПК України.

Відповідно до частин першої, третьої статті 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою. Розгляд справ у суді апеляційної інстанції здійснюється в судовому засіданні з повідомленням учасників справи, крім випадків, передбачених статтею 369 цього Кодексу.

За приписами ч. 2 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на ухвали суду, зазначені в пунктах 1, 5, 6, 9, 10, 14, 19, 37-40 частини першої статті 353 цього Кодексу, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Оскаржувана ухвала суду першої інстанції у цій справі входить до переліку ухвал, які розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи (п. 6 ч. 1 ст. 353 ЦПК України).

Згідно з частиною тринадцятою статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Перевіривши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню.

Згідно із п. 6 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати ухвалу, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 379 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

Повертаючи позовну заяву ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив з того, що позивач не виконав вимоги ухвали про залишення позовної заяви без руху, зокрема, щодо сплати судового збору та зазначення обставини справи із посиланням на відповідні докази щодо спричинення моральної шкоди та відповідного розрахунку, згідно з яким позивач оцінив свої моральні страждання.

Проте, колегія суду не погоджується з вказаними висновками суду першої інстанції з наступних підстав.

Матеріалами справи підтверджено, що 19 вересня 2022 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Торгівельна компанія «ЕКОНОМ ПЛЮС» про визнання узгодженої заборгованості та стягнення узгодженої заборгованості. (а.с.1-2).

Ухвалою Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 21 вересня 2022 року позовна заява ОСОБА_1 залишена без руху з підстав недолучення до позову документів на підтвердження трудових відносин з ТОВ «ТК «ЕКОНОМ ПЛЮС», встановлення окладу, довідки про наявність заборгованості або розрахунок заборгованості; неповного викладення обставин справи із зазначенням посилань на відповідні докази; несплати судового збору.

Ухвалою Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 27 вересня 2022 року визнано неподаним та повернуто позов ОСОБА_1 .

Згідно із ч. 1 ст. 185 ЦПК України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 175 і 177 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня надходження до суду позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху.

Відповідно до ч. 3 ст. 185 ЦПК України якщо позивач відповідно до ухвали суду у встановлений строк виконає вимоги, визначені статтями 175 і 177 цього Кодексу, сплатить суму судового збору, позовна заява вважається поданою в день первісного її подання до суду. Якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається позивачеві.

За змістом ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Як вбачається зі змісту позовної заяви, позивач виклав в ній обставини, якими обґрунтував свої вимоги, зазначив докази, які, на його думку, підтверджують наведені обставини. До позовної заяви позивач надав копію відповідних письмових доказів. 
При цьому на виконання ухвали суду від 21 вересня 2022 року ОСОБА_1 подав заяву про усунення недоліків, в якій, зокрема, просив витребувати з ТОВ «ТК «ЕКОНОМ ПЛЮС» необхідні для об`єктивного розгляду справи докази.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності, сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості (ст.ст. 12,13 ЦПК України).

З огляду на принцип диспозитивності у цивільному процесі особа, яка бере участь у справі розпоряджається своїми правами щодо предмету спору на власний розсуд.

Суддя на стадії вирішення питання про відкриття провадження у справі не має права давати оцінку обраному позивачем способу захисту порушеного права, доказам та встановлювати наявність чи відсутність обставин, якими обґрунтовуються вимоги.

Питання про належність і допустимість доказів, їх оцінку, суд має вирішувати в нарадчій кімнаті під час ухвалення судового рішення, а не на стадії відкриття провадження у справі. Позивач додав до заяви докази, які вважав за потрібне надати суду; якщо ж вони не підтверджують позовні вимоги, в тому числі через їх неналежну якість, то це може бути підставою для відмови у задоволенні позову.

Натомість, суд першої інстанції в оскаржуваній ухвалі надав оцінку поданим позивачем доказам по справі, посилаючись на їх недостатність.

Окрім того, позивач двічі звертався до суду із клопотаннями про звільнення від сплати судового збору, посилаючись на положення п. 1 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір». Утім, суд першої інстанції, зазначивши, що позовна вимога про відшкодування моральної шкоди, яка визначена у грошовому вимірі, є майновою вимогою, – не вирішив зазначені клопотання ОСОБА_1 по суті.

Залишаючи без руху позовну заяву ОСОБА_1 , суд першої інстанції дійшов до передчасного висновку про те, що позивач звільнений від сплати судового збору лише за вимогу про стягнення недонарахованої заробітної плати. 

Згідно зі статтею 2 Закону України «Про оплату праці» до структури заробітної плати входить:
- основна заробітна плата. Це винагорода за виконану роботу відповідно до встановлених норм праці (норми часу, виробітку, обслуговування, посадові обов`язки). Вона встановлюється у вигляді тарифних ставок (окладів) і відрядних розцінок для робітників та посадових окладів для службовців.
- додаткова заробітна плата. Це винагорода за працю понад установлені норми, за трудові успіхи та винахідливість і за особливі умови праці. Вона включає доплати, надбавки, гарантійні і компенсаційні виплати, передбачені чинним законодавством; премії, пов`язані з виконанням виробничих завдань і функцій.
- інші заохочувальні та компенсаційні виплати. До них належать виплати у формі винагород за підсумками роботи за рік, премії за спеціальними системами і положеннями, виплати в рамках грантів, компенсаційні та інші грошові і матеріальні виплати, які не передбачені актами чинного законодавства або які провадяться понад встановлені зазначеними актами норми.
Аналіз наведених положень законодавства дає підстави для висновку, що матеріальна допомога входить до структури заробітної плати.

Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 10 лютого 2021 року у справі № 143/179/19 (провадження № 61-4851св20).

Суд першої інстанції на вказане уваги не звернув, помилково зазначив, що позовна вимога про стягнення матеріальної допомоги має бути оплачена судовим збором.

Оскільки ОСОБА_1 у позові заявляв вимоги щодо компенсації моральної шкоди, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що вона визначена у грошовому вимірі, внаслідок чого є майновою вимогою, за яку справляється судовий збір як за позовну вимогу майнового характеру. Зазначене узгоджується із правовим висновком Верховного Суду, викладеним у постанові від 28 листопада 2018 року у справі № 761/11472/15-ц (провадження № 61-23674св18).

Доводи апеляційної скарги про те, що стягнення моральної шкоди є вимогою немайнового характеру, оскільки узгоджена мовчазною згодою та входить до структури заборгованості роботодавця зі сплати заробітної плати, є безпідставними. Моральна шкода не входить до складу заробітної плати, що передбачено статтею 2 Закону України «Про оплату праці», тому вимога ОСОБА_1 про її відшкодування, визначена сумою грошових коштів, є майновою. Отже, позивач у цій справі, за відсутності інших підстав для звільнення від сплати судового збору, має сплачувати судовий збір за зазначену вимогу у відповідності до абз. 3 пп. 1 п. 1 ч.2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір».

Разом з тим, зазначивши про необхідність сплати судового збору за вимогу про стягнення моральної шкоди, суд першої інстанції в порушення вимог, передбачених ч. 2 ст. 185 ЦПК України, не зазначив точну суму судового збору, яку необхідно сплатити ОСОБА_1 , а лише вказав, що підлягає сплаті судовий збір, який складає один відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (а. с. 4, зворот).

Враховуючи, що зазначені в оскаржуваній ухвалі недоліки не свідчать про невідповідність позовної заяви вимогам ст. 175 ЦПК України, вважати їх обґрунтованою підставою для визнання позовної заяви неподаною та повернення позивачу не можна.

Таким чином, суд першої інстанції передчасно визнав неподаною та повернув позовну заяву позивачу.

За таких обставин, ухвала Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 27 вересня 2022 року згідно з вимогами п.п. 3, 4 ч. 1 ст. 379 ЦПК України підлягає скасуванню як така, що постановлена з порушенням норм процесуального права, з направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. 
За приписами ч. 13 ст. 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Ухвалою Запорізького апеляційного суду від 26 жовтня 2022 року ОСОБА_1 було відстрочено сплату судового збору за подання апеляційної скарги на ухвалу Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 27 вересня 2022 року до дати розгляду апеляційної скарги по суті.
02 листопада 2022 року на адресу Запорізького апеляційного суду від ОСОБА_1 надійшло клопотання, в якому апелянт просив звільнити його від сплати судового збору за подання вищезазначеної апеляційної скарги. В обґрунтування зазначеного посилався на те, що сума судового збору є суттєвим фінансовим тягарем для ОСОБА_1 .

Вказане клопотання про звільнення від сплати судового збору не підлягає задоволенню з огляду на таке.

Згідно з ч.1 ст.8 Закону України «Про судовий збір», враховуючи майновий стан сторони, суд може своєю ухвалою за її клопотанням відстрочити або розстрочити сплату судового збору на певний строк, але не довше ніж до ухвалення судового рішення у справі за таких умов: 1) розмір судового збору перевищує 5 відсотків розміру річного доходу позивача - фізичної особи за попередній календарний рік; або 2) позивачами є: а) військовослужбовці; б) батьки, які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину з інвалідністю, якщо інший з батьків ухиляється від сплати аліментів; в) одинокі матері (батьки), які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину з інвалідністю; г) члени малозабезпеченої чи багатодітної сім`ї; ґ) особа, яка діє в інтересах малолітніх чи неповнолітніх осіб та осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена; або 3) предметом позову є захист соціальних, трудових, сімейних, житлових прав, відшкодування шкоди здоров`ю. Суд може зменшити розмір судового збору або звільнити від його сплати на підставі, зазначеній у частині першій цієї статті.

Скрутний матеріальний стан апелянта, як підстава для звільнення від сплати судового збору, не підтверджений належними та актуальними на час подання клопотання доказами, зокрема не надано підтверджень того, що розмір судового збору, який підлягає сплаті, перевищує 5 відсотків розміру річного доходу позивача – фізичної особи за попередній календарний рік або є інші підстави для відстрочки сплати судового збору відповідно до вимог законодавства. 

Відповідно до статті 8 Закону України «Про судовий збір» та статті 136 ЦПК України враховуючи майновий стан сторони, суд може своєю ухвалою за її клопотанням відстрочити або розстрочити сплату судового збору на певний строк, але не довше ніж до ухвалення судового рішення у справі, а також суд може зменшити розмір судового збору або звільнити від його сплати на підставі, зазначеній у частині першій статті 8 Закону України «Про судовий збір» та частині першій статті 136 ЦПК України, і особа, яка заявляє відповідне клопотання, згідно зі статтею 12 ЦПК України повинна навести доводи і подати докази на підтвердження того, що її майновий стан перешкоджав (перешкоджає) сплаті нею судового збору у встановленому законодавством порядку і розмірі.

Згідно з п. 29 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 10 від 17 жовтня 2014 року «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» відповідно до статті 8 Закону № 3674-VI та статті 82 ЦПК єдиною підставою для відстрочення або розстрочення сплати судового збору є врахування судом майнового стану сторони, тобто фізичної або юридичної особи (наприклад, довідка про доходи, про склад сім`ї, про наявність на утриманні непрацездатних членів сім`ї, банківські документи про відсутність на рахунку коштів, довідка податкового органу про перелік розрахункових та інших рахунків тощо). Клопотання про відстрочення або розстрочення сплати судового збору, зменшення його розміру або звільнення від його сплати може бути викладене в заяві чи скарзі, які подаються до суду, або окремим документом. Особа, яка заявляє відповідне клопотання, згідно зі статтею 10 ЦПК повинна навести доводи і подати докази на підтвердження того, що її майновий стан перешкоджав (перешкоджає) сплаті нею судового збору у встановленому законодавством порядку і розмірі.

У статті 129 Конституції України однією із засад судочинства визначено рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, у тому числі й органів державної влади. У зв`язку із цим обставини, пов`язані з фінансуванням установи чи організації з Державного бюджету України та відсутністю у ньому коштів, призначених для сплати судового збору, не можуть вважатися достатньою підставою для звільнення від такої сплати.

Проте, ОСОБА_1 не надав жодних доказів на підтвердження його скрутного майнового стану, зокрема, довідки про доходи за попередній календарний рік.

За вказаних обставин, клопотання ОСОБА_1 про звільнення від сплати судового збору не підлягає задоволенню.

Таким чином, зі ОСОБА_1 в дохід держави підлягає стягненню судовий збір за подання апеляційної скарги у сумі 496,20 грн., сплату якого було відстрочено ухвалою Запорізького апеляційного суду від 26 жовтня 2022 року при відкритті апеляційного провадження у цій справі.

Керуючись ст. ст. 279, 368, 369, 374, 379, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу  ОСОБА_1  задовольнити.

Ухвалу Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 27 вересня 2022 року про визнання неподаним та повернення позову у цій справі скасувати, справу направити для продовження розгляду справи до суду першої інстанції.

Стягнути зі  ОСОБА_1  в дохід держави судовий збір в сумі 496 (чотириста дев`яносто шість) гривень 20 копійок.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

У разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складений 23 листопада 2022 року.

Головуючий        А.В. Дашковська 

Судді:         О.М. Кримська 

       І.В. Кочеткова