СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 грудня 2022 року                               м. Харків              Справа № 922/2095/21  

Східний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: головуючий суддя Мартюхіна Н.О., суддя Бородіна Л.І., суддя Плахов О.В.,
за участю секретаря судового засідання: Соляник Н.В.
за участю представників сторін:
від позивача: Жилко С.Е. (в приміщені суду), в порядку самопредставництва, витяг з ЄДРЮОФОП;
від відповідача-1 (апелянта-1): Стець М.Л. (поза межами суду), довіреність б/н від 09.05.2022;
від відповідача-2 (апелянта-2): не з`явились;
розглянувши апеляційні скарги:
1) Товариства з обмеженою відповідальністю "Іматра", м. Харків (вх.№1054 Х/2),
2) Товариства з обмеженою відповідальністю "Укрмазсервіс", м.Харків (вх. №1055 Х/2),
на рішення Господарського суду Харківської області від 28.09.2021 (повний текст складено 08.10.2021) у справі № 922/2095/21 (суддя Шарко Л.В.),
за позовом Харківської міської ради, м. Харків,
до відповідачів: 
1) Товариства з обмеженою відповідальністю "Іматра", м. Харків,
2) Товариства з обмеженою відповідальністю "Укрмазсервіс", м. Харків,
про стягнення,

ВСТАНОВИВ:

У травні 2021 року Харківська міська рада звернулася до Господарського суду Харківської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Іматра" (надалі – ТОВ "Іматра") та Товариства з обмеженою відповідальністю "Укрмазсервіс" (надалі – ТОВ "Укрмазсервіс"), в якій просила: 
- стягнути з ТОВ "Іматра" безпідставно збережені кошти у розмірі орендної плати за використання земельної ділянки площею 2,9560 га на вул. Виконкомівській, 32 у м. Харкові, кадастровий номер: 6310137900:09:001:0014, за період з 01.01.2020 до 30.04.2021 в сумі 1177202,17грн; 
- стягнути з ТОВ "Укрмазсервіс" безпідставно збережені кошти у розмірі орендної плати за використання цієї ж земельної ділянки за період з 01.01.2020 до 30.04.2021 в сумі 337663,58грн.
Обґрунтовуючи позовні вимоги, Харківська міська рада зазначила про наявність підстав для застосування до спірних правовідносин інституту кондикційних зобов`язань, передбачених положеннями ст.ст. 1212 – 1214 Цивільного кодексу України. Так, за твердженнями позивача, відповідачі ТОВ "Іматра" та ТОВ "Укрмазсервіс", набувши право власності на об`єкти нерухомого майна, розташовані на земельній ділянці комунальної форми власності по вул. Виконкомівській, 32 у м. Харкові, кадастровий номер: 6310137900:09:001:0014, належним чином у встановленому законодавством порядку не оформили речових прав на вказану земельну ділянку, тому в період з 01.01.2020 до 30.04.2021 використовували земельну ділянку без права власності чи права користування та без державної реєстрації цих прав відповідно до вимог ст. 125, 126 Земельного кодексу України. Розрахунок розміру безпідставно збережених ТОВ "Іматра" та ТОВ "Укрмазсервіс" коштів у розмірі орендної плати здійснювався Харківською міською радою на підставі витягу з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки з кадастровим номером 6310137900:09:001:0014 площею 2,9560 га по вул. Виконкомівській, 32 від 27.05.2020 №4168 виданого Відділом у м. Харкові ГУ Держгеокадастру у Харківській області. На підтвердження своєї позиції Харківська міська рада посилалася на висновки Верховного Суду, наведені у постанові Великої Палати Верхового Суду від 20.11.2018 у справі №922/3412/17, яка, на думку позивача, ухвалена у подібних правовідносинах.
Рішенням Господарського суду Харківської області від 28.09.2021 у справі №922/2095/21 позов Харківської міської ради задоволено повністю. Вирішено стягнути з ТОВ "Іматра" безпідставно збережені кошти у розмірі орендної плати за використання земельної ділянки за період з 01.01.2020 до 30.04.2021 у сумі 1177202,17грн та 127658,04грн судового збору. Вирішено стягнути з ТОВ "Укрмазсервіс" безпідставно збережені кошти у розмірі орендної плати за використання земельної ділянки у період з 01.01.2020 до 30.04.2021 в сумі 337663,58грн та 5064,95грн судового збору.
Приймаючи вказане рішення, суд першої інстанції дійшов висновку, що позовні вимоги про стягнення безпідставно збережених коштів у розмірі орендної плати за використання земельної ділянки з відповідачів є обґрунтованими та такими, що не спростовані відповідачами. Суд зауважив, що виходячи із загальної площі сформованої земельної ділянки Харківською міською радою зроблено розрахунок з урахуванням часток на нежитлові будівлі, які належать на праві власності кожному з відповідачів. При цьому, Харківська міська рада, здійснюючи розрахунок, застосувала положення п. 286.6 ст. 286 Податкового кодексу України. За висновком суду, застосування позивачем пропорційного нарахування безпідставно збережених коштів є обґрунтованим і підтверджується нормами п. 286.6 ст.286 Податкового кодексу України та практикою Верховного Суду, наведеною у постановах від 29.01.2020 у справі № 638/13423/18 та від 22.04.2020 у справі №826/12431/16.
Не погодившись із вищевказаним рішенням, ТОВ "Іматра" (1-й відповідач) звернувся до Східного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права, просить скасувати рішення Господарського суду Харківської області від 28.09.2021 у справі №922/2095/21 в частині стягнення з ТОВ "Іматра" безпідставно збережених коштів у сумі 1177202,17грн та прийняти в цій частині нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.
ТОВ "Укрмазсервіс" (2-й відповідач) також не погодилося із вищевказаним рішенням суду та звернувся до Східного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права, просить скасувати рішення Господарського суду Харківської області від 28.09.2021 у справі №922/2095/21 в частині стягнення з ТОВ "Укрмазсервіс" безпідставно збережених коштів у розмірі орендної плати за використання земельної ділянки площею 2,9560 га по вул. Виконкомівській, 32, у м.Харкові (кадастровий номер: 6310137900:09:001:0014) з 01.01.2020 по 30.04.2021 у сумі 337663,58грн, та прийняти в цій частині нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог.
Апеляційні скарги обґрунтовані наступними обставинами:
- застосування приписів Податкового кодексу України до спірних кондикційних відносин заборонено самим Податковим кодексом України;
- положення п. 286.6 ст. 286 Податкового кодексу України не можуть бути застосовані у даній справі, оскільки на спірній земельній ділянці знаходяться окремі нежитлові будівлі, які перебувають у власності різних осіб, що виключає можливість застосування пропорційного підходу передбаченого даною нормою права; відсутній прямий зв`язок між загальною площею приміщень в будівлі та розміром земельної ділянки, на якій вона розташована, що виключає можливість задоволення позовних вимог;
- у постановах Верховного Суду від 29.01.2020 у справі № 638/13423/18 та від 22.04.2020 у справі №826/12431/16, на які посилався позивач в обґрунтування позовних вимог, наявна відмінність підстав подання позову, правового обґрунтування та фактичних обставин, так як у зазначених справах розглядалося питання про стягнення коштів з співвласників однієї будівлі.
Крім того, ТОВ "Іматра" просив долучити до матеріалів справи висновок Національного юридичного університету імені Ярослава Мудрого від 19.10.2021 щодо неправомірності визначення розміру плати за землю для кожного з одноособових власників будівель та співвласників будівель, які розташовані на одній земельній ділянці, через застосування алгоритму, передбаченого ч. 286.6 ст. 286 Податкового кодексу України, пропорційно площі належного їм нерухомого майна, без врахування поверховості будівель, площі забудови, прибудинкової території та інших юридично важливих факторів. Даний висновок був наданий на запит ТОВ "Іматра" після постановлення оскаржуваного рішення.
Постановою Східного апеляційного господарського суду від 02.12.2021 рішення Господарського суду Харківської області від 28.09.21 у справі №922/2095/21 скасоване та ухвалено нове рішення, яким у позові Харківської міської ради відмовлено. Вирішено стягнути з Харківської міської ради на користь ТОВ "Іматра" витрати зі сплати судового збору за розгляд апеляційної скарги в сумі 26487,05грн; вирішено стягнути з Харківської міської ради на користь ТОВ "Укрмазсервіс" витрати зі сплати судового збору за розгляд апеляційної скарги в сумі 7597,43 грн.
Відмовляючи у задоволенні позову, суд апеляційної інстанції виходив із такого: 
- земельна ділянка знаходиться у власності територіальної громади міста Харкова в особі Харківської міської ради;
- відповідачі є власниками різних об`єктів нерухомості, які знаходиться на земельній ділянці комунальної форми власності, і при цьому жодним із них не укладено з Харківською міською радою відповідних договорів оренди землі; 
- відомості про сплату земельного податку за спірний період в матеріалах справи відсутні; за даними Головного управління ДПС у Харківській області відповідачі не є платниками податків.
Зазначаючи про те, що на земельній ділянці знаходяться окремі об`єкти нерухомого майна, які належить різним особам на праві приватної власності, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що в цьому випадку пропорційний підхід не може бути застосований ані для визначення площі земельної ділянки, яку використовує відповідач, ані для визначення розміру безпідставно збережених останнім коштів, оскільки нерухоме майно, яке розташоване на земельній ділянці, не перебуває у спільній власності відповідачів. 
При цьому, апеляційний суд зауважив, що ні акт обстеження, ні розрахунок площі земельної ділянки, наданий позивачем, не може вважатися належним та допустимим доказом на підтвердження розміру площі земельної ділянки, яку використовують відповідачі, та обставин щодо її фактичного використання. 
Суд апеляційної інстанції також зазначив, що наданий позивачем розрахунок площі земельної ділянки, яку використовують відповідачі, здійснювався ним, виходячи із загальної площі нерухомого майна, яке належить відповідачам, що в цьому випадку суперечить положенням, викладеним у п. 287.8 ст. 287 Податкового кодексу України, оскільки власник нежилого приміщення (його частини) повинен сплачувати до бюджету податок за площі під такими приміщеннями (їх частинами) з урахуванням пропорційної частки прибудинкової території з дати державної реєстрації права власності на нерухоме  майно. 
Суд зауважив, що відповідно до правових висновків, викладених у постанові Верховного Суду від 27.04.2021 у справі №922/2378/20, з урахуванням системного аналізу змісту п. 10.1.1 ст. 10, пп. 14.1.147 п. 14.1 ст. 14, ст. 40,41, п. 265.1.3 ст. 265 Податкового кодексу України, власники земельних ділянок, земельних часток (паїв) і постійні землекористувачі є платниками земельного податку, а орендарі земель державної та комунальної власності – орендної плати за такі земельні ділянки, однак особа, яка є фактичним користувачем земельної ділянки, не маючи права власності або постійного користування на неї, і використовуючи її без укладення договору оренди землі, не підпадає під правове регулювання наведених норм Податкового кодексу України.
Харківська міська рада подала касаційну скаргу на постанову Східного апеляційного господарського суду від 02.12.2021, яку просила скасувати, та залишити рішення Господарського суду Харківської області від 28.09.21 у справі №922/2095/21 в силі. 
Постановою Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 16.08.2022 у справі №922/2095/21 касаційну скаргу Харківської міської ради задоволено частково; постанову Східного апеляційного господарського суду від 02.12.2021 у справі № 922/2095/21 скасовано, справу № 922/2095/21 передано на новий розгляд до Східного апеляційного господарського суду.  
Колегія суддів касаційної інстанції визнала обґрунтованими доводи скаржника про неврахування апеляційним судом висновків, викладених у постановах Верховного Суду від 10.02.2020 у справі №922/981/18, від 02.06.2020 у справі №922/2417/19, щодо застосування до спірних правовідносин положень ст. 319, 322 Цивільного кодексу України, ст. 91 Земельного кодексу України, при цьому, Верховний Суд зазначив, що постанова апеляційного господарського суду у цій справі прийнята з неправильним застосуванням норм матеріального права.  
04.10.2022 справа №922/2095/21 надійшла до Східного апеляційного господарського суду на новий розгляд. 

Згідно витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 04.10.2022 для розгляду справи сформовано колегію суддів у наступному складі: головуючий суддя Мартюхіна Н.О., суддя Бородіна Л.І., суддя Плахов О.В.
Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 10.10.2022 прийнято до провадження апеляційні скарги ТОВ "Іматра" та ТОВ "Укрмазсервіс" на рішення Господарського суду Харківської області від 28.09.21 у справі №922/2095/21. Запропоновано сторонам надати апеляційному суду письмові пояснення, із викладенням своєї правової позиції у справі, з урахуванням висновків Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду, викладених у постанові від 16.08.2022 у цій справі. Призначено справу до розгляду на 01.12.2022 о 15:15 год. у приміщенні Східного апеляційного господарського суду за адресою: 61058, місто Харків, проспект Незалежності, 13, 1-й поверх, в залі засідань №132.
27.11.2022 на адресу апеляційного суду від представника ТОВ "Іматра" надійшла заява про участь у судовому засіданні, призначеному на 01.12.2022 о 15:15 год. у режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів, яка (заява) ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 28.11.2022 задоволена.  
30.11.2022 на адресу апеляційного суду надійшли письмові пояснення ТОВ "Іматра", зміст яких зводиться до наступного:
- з боку ТОВ "Іматра" було зроблено всі необхідні дії для своєчасного укладення договору оренди щодо земельної ділянки, необхідної для використання належного підприємству нерухомого майна; саме через зволікання Харківської міської ради із реєстрацією земельної ділянки з кадастровим номером 6310137900:09:001:0014 в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, до 19.02.2021 укладення договору оренди було неможливим; обставини справи №922/1646/20 не є релевантними обставинам, встановленим судами у цій справі, тому такі висновки не можуть бути застосовані до спірних правовідносин;
- Господарський суд Харківської області в рішенні від 10.06.2021 та Східний апеляційний господарський суд у постанові від 23.09.2021 по справі №922/904/21 дійшли висновку про неможливість застосування пропорційного підходу при визначенні розміру безпідставно збережених коштів у вигляді орендної плати у разі знаходження на земельній ділянці кількох будівель, належних різним особам; таких самих висновків дійшов Полтавський апеляційний суд у постанові від 21.09.2022 у справі №645/5271/20; з приводу застосування по аналогії закону п.286.6 ПК України різних справах існує неоднозначна та протилежна судова практика; 
- рішенням 10 сесії Харківської міської ради 7 скликання "Про надання юридичним та фізичним особам дозволу на розробку документації із землеустрою для експлуатації та обслуговування будівель і споруд" від 21.12.2016 №460/16 (додаток 4 до рішення) ТОВ "Іматра" було погоджено технічну документацію із землеустрою щодо поділу земельної ділянки із земель територіальної громади м.Харкова площею 2,9650 га (кадастровий номер 6310137900:09:001:0014) за рахунок земель промисловості, транспорту, зв`язку, енергетики, оборони та іншого призначення в т.ч. на земельну ділянку № 1, площею 1,6992 га для експлуатації та обслуговування виробничого комплексу з виготовлення бетону (літ. "Щ-1", літ. "У-1", залізничної колії); тобто, фактично сама Харківська міська рада вже погодила використання ТОВ "Іматра" для експлуатації та обслуговування виробничого комплексу з виготовлення бетону (літ. "Щ-1", літ. "У-1", залізничної колії) частину земельної ділянки (кадастровий номер 6310137900:09:001:0014), площею 1,6992 га, що значно менше ніж 77,71% від її загальної площі; використання ж формули розрахунку позовних вимог, запропонованої позивачем, призводить до неправомірного покладення на ТОВ "Іматра" плати за частину земельної ділянки, яка ТОВ "Іматра" не використовується.

Судове засідання Східного апеляційного господарського суду 01.12.2022 проводилось в режимі відеоконференції за участю представника відповідача-1 (апелянта) та представника позивача, присутнього в приміщенні суду.
Представник відповідача-1 (апелянта-1) у судовому засіданні підтримав доводи та вимоги апеляційної скарги, просив скасувати оскаржуване рішення місцевого суду в частині стягнення з нього безпідставно збережених коштів у сумі 1177202,17грн та прийняти в цій частині нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.
Представник позивача у судовому засіданні заперечував проти задоволення апеляційної скарги, просив залишити оскаржуване рішення місцевого суду без змін.
Представники ТОВ "Укрмазсервіс" (2-й відповідач, 2-й апелянт) у судове засідання 01.12.2022 не з`явились; про дату, місце та час розгляду справи   повідомлявся належним чином, що підтверджується долученими до матеріалів справи рекомендованими повідомленнями про вручення поштового відправлення (на юридичну адресу надійшло 02.11.2022 - трек-номер 6102271517733; представник відповідача отримав ухвалу також 02.11.2022 – трек-номер 6102271517725).

Згідно з ч. 1 ст. 269 ГПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Відповідно до частини 2 наведеної статті передбачено, що суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Перевіривши повноту встановлення господарським судом обставин справи та докази по справі на їх підтвердження, їх юридичну оцінку, а також доводи апеляційних скарг в межах вимог, передбачених ст. 269 ГПК України, заслухавши пояснення присутніх у судовому засіданні представників відповідача-1 (апелянта) та позивача, колегія суддів Східного апеляційного господарського суду встановила наступне.
Як встановлено господарським судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, Харківська міська рада відповідно до ст. 189 Земельного кодексу України вжила заходи самоврядного контролю з питань використання та охорони земель територіальної громади міста Харкова, додержання вимог земельного законодавства.
Відповідно до витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку від 02.11.2020 № НВ-0005931292020 земельна ділянка площею 2,9560 га з кадастровим номером 6310137900:09:001:0014 на вул. Виконкомівській, 32 у м.Харкові знаходиться у комунальній власності. Дата формування та державної реєстрації земельної ділянки - 31.03.2014.
За змістом витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку земельна ділянка належить до категорії земель - землі промисловості, транспорту, зв`язку, енергетики, оборони та іншого призначення; вид використання - для експлуатації та обслуговування нежитлових будівель літ. "Я-1", літ. "Х-1", літ. "Щ-1", літ. "У-1" (виробничий комплекс з виготовлення бетону) (надалі - нежитлові будівлі), дата державної реєстрації земельної ділянки - 31.03.2014.
Матеріалами справи підтверджується, що земельна ділянка з кадастровим номером 6310137900:09:001:0014 перебуває у власності територіальної громади міста Харкова в особі Харківської міської ради.
Департамент територіального контролю та земельних відносин Харківської міської ради 08.04.2021 провів обстеження земельної ділянки та встановив, що ТОВ "Іматра" та ТОВ "Укрмазсервіс" використовують земельну ділянку для експлуатації та обслуговування нежитлових будівель, право власності на які зареєстровано за відповідачами.
Так, відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно від 25.05.2021 №258055080 право власності на об`єкти нерухомого майна за відповідачами зареєстровано таким чином:
- право власності на нежитлову будівлю літ. "Щ-1" загальною площею 20,9 м2 на вул. Виконкомівській, 32 у м. Харкові з 29.08.2014 зареєстровано за ТОВ "Іматра" на підставі договору купівлі-продажу від 07.09.2012 №780, акта приймання-передачі від 07.09.2012;
- право власності на нежитлову будівлю літ. "У-1" загальною площею 45 м2 на вул. Виконкомівській, 32 у м. Харкові з 29.08.2014 зареєстровано за ТОВ "Іматра" на підставі договору купівлі-продажу від 07.09.2012 №783, акта приймання-передачі від 07.09.2012; право власності на нежитлову будівлю літ. "Х-1" загальною площею 8,4 м2 на вул. Виконкомівській, 32 у м. Харкові з 26.06.2014 зареєстровано за ТОВ "Укрмазсервіс" на підставі договору купівлі-продажу від 26.06.2014 № 661;
- право власності на нежитлову будівлю літ. "Я-1" загальною площею 10,5 м2 на вул. Виконкомівській, 32 у м. Харкові з 14.11.2016 зареєстровано за ТОВ "Укрмазсервіс" на підставі договору купівлі-продажу від 14.11.2016 № 1505.
За результатами обстеження Департамент територіального контролю та земельних відносин складено акт обстеження земельної ділянки на вул. Виконкомівській, 32 у м. Харкові від 08.04.2021.
Відповідно до даних Головного управління державної податкової служби у Харківській області (вх. 3495/0/39-20 від 04.03.2020) ТОВ "Іматра" та ТОВ "Укрмазсервіс" не є платниками податків на землю.
Розрахунок розміру безпідставно збережених ТОВ "Іматра" та ТОВ "Укрмазсервіс" коштів у розмірі орендної плати здійснювався Харківською міською радою на підставі витягу з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки від 27.05.2020 № 4168, виданого відділом у м.Харкові ГУ Держгеокадастру у Харківській області, із застосуванням відсоткового співвідношення площі земельних ділянок, що використовується відповідачами, відповідно до положень п. 286.6 ст. 286 Податкового кодексу України.
Згідно з наданим позивачем розрахунком ТОВ "Іматра" та ТОВ "Укрмазсервіс" зберегли кошти за використання земельної ділянки у розмірі орендної плати за період із 01.01.2020 до 30.04.2021 в сумі 1514865,75грн.
Спір у справі виник у зв`язку із наявністю чи відсутністю правових підстав для стягнення з відповідачів безпідставно збережених коштів за користування спірною земельною ділянкою.
Як вже зазначалося раніше, Господарським судом Харківської області 28.09.2021 ухвалено оскаржуване рішення у цій справі № 922/2095/21, яким позов задоволено повністю з підстав, зазначених вище.

Надаючи кваліфікацію спірних правовідносин, суд апеляційної інстанції погоджується з правильністю правових висновків суду першої інстанції щодо наявності підстав для задоволення позову з огляду на таке.
Предметом позову у цій справі є матеріально-правові вимоги Харківської міської ради про стягнення з відповідачів безпідставно збережених коштів у розмірі орендної плати за використання спірної земельної ділянки без правових підстав, розмір яких розрахований на основі витягу з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки з урахуванням відсоткового співвідношення використання відповідачами площі земельних ділянок шляхом пропорційного нарахування безпідставно збережених коштів відповідно до п.286.6 ст.286 Податкового кодексу України.
Верховний Суд у постанові від 16.08.2022 у цій справі дійшов висновку, що під час ухвалення оскаржуваної постанови Східним апеляційним господарським судом не було враховано висновки, які викладені в постанові Верховного Суду від 16.06.2021 у справі № 922/1646/20, щодо застосування п. 286.6 ст. 286 Податкового кодексу України, тому постанова апеляційного господарського суду у цій справі прийнята з неправильним застосуванням та порушенням норм матеріального права.
Так, у постанові Верховного Суду від 16.06.2021 у справі № 922/1646/20 за позовом Харківської міської ради до ТОВ "Автотрансагентство", ТОВ "Фірма Євромоторс" та ТОВ фірми "Троїцькі ворота" про стягнення безпідставно набутого майна (грошових коштів) у розмірі орендної плати за використання земельної ділянки, Суд зазначив:
"33. З оскаржуваної постанови апеляційного господарського суду вбачається, що ще однією підставою для відмови у позові Місту (Харківській міській раді) суд визначив відсутність у національному законодавстві норм права, які дозволяли би прийняти запропонований Позивачем розрахунок позовних вимог.
34. Верховний Суд не може погодитись із наведеною позицією суду апеляційної інстанції, оскільки вважає, що така позиція суперечить базовим принципам використання землі і більше того, штучно звільняє недобросовісних користувачів від встановленого законом обов`язку сплачувати плату за користування землею.
Якщо пристати на таку позицію суду апеляційної інстанції, то можливість стягнення коштів за користування земельними ділянками у разі знаходження на них об`єктів нерухомості кількох осіб або перебування такої нерухомості у спільній власності, взагалі виключатиметься, що прямо суперечить як наведеним принципам землекористування, так і положенням Земельного кодексу України та Податкового кодексу України.
Більше того, така позиція суперечить і приписам ст. 11 Господарського процесуального кодексу України, які визначають, що забороняється відмова у правосудді з мотивів відсутності законодавства, яке регулює спірні правовідносини; якщо спірні правовідносини не врегульовані законом і відсутній звичай ділового обороту, який може бути до них застосований, суд застосовує закон, що регулює подібні відносини.
35. Позивач в ході розгляду цієї справи акцентував, що відповідно до частини 286.6 статті 286 Податкового кодексу України за земельну ділянку, на якій розташована будівля, що перебуває у спільній власності кількох юридичних або фізичних осіб, податок нараховується з урахуванням прибудинкової території кожному з таких осіб:
1) у рівних частинах - якщо будівля перебуває у спільній сумісній власності кількох осіб, але не поділена в натурі, або одній з таких осіб-власників, визначеній за їх згодою, якщо інше не встановлено судом;
2) пропорційно належній частці кожної особи - якщо будівля перебуває у спільній частковій власності;
3) пропорційно належній частці кожної особи - якщо будівля перебуває у спільній сумісній власності і поділена в натурі.
За земельну ділянку, на якій розташована будівля, що перебуває у користуванні кількох юридичних або фізичних осіб, податок нараховується кожному з них пропорційно тій частині площі будівлі, що знаходиться в їх користуванні, з урахуванням прибудинкової території.
35.1. Верховний Суд не бачить жодних перешкод для застосування цієї норми права (за аналогією) у спірних правовідносинах і як наслідок з цього доходить до висновку (відповідаючи на ключове питання спору), що розрахувати суми безпідставно збережених коштів за користування земельною ділянкою для кожної з кількох осіб пропорційно їх часткам у праві власності на нерухомість, яка знаходиться на такій земельній ділянці, можливо, а тому розрахунок позовних вимог, який містить у собі саме такий алгоритм, не суперечить вимогам закону, є раціональним та справедливим.
36. У цій частині колегія суддів Касаційного господарського суду вважає доцільним вказати також про те, що Відповідачі, ігноруючи передбачений законом обов`язок з оформлення права користування землею та не сплачуючи відповідні кошти за користування нею, будують свою позицію щодо невідповідності запропонованого Містом розрахунку виключно на незгоді з ним, втім власних контррозрахунків останні не подають, легітимного бажання врегулювати спірні правовідносини не виявляють.
37. Касаційний господарський суд додатково вказує ще і про те, що близькі за змістом висновки щодо можливості застосування запропонованого Містом (Харківською міською радою) у цій справі алгоритму розрахунку позовних вимог надав і Касаційний цивільний суд у постанові від 29.01.2020 у справі №638/13423/18.
Крім того, Верховний Суд у постанові від 16.08.2022 у цій справі зазначив, що у справі №922/1646/20, як і у справі № 922/2095/21, що розглядається, предметом позову є вимоги про стягнення безпідставно набутих коштів у розмірі орендної плати за використання земельної ділянки. Судами у справі № 922/1646/20, як і у справі №922/2095/21, що розглядається,  встановлено, що відповідачі є власниками нерухомості (нежитлових будівель), яка знаходиться на земельній ділянці комунальної форми власності, і при цьому жодним із них не укладено з позивачем відповідних договорів оренди землі. Спірним у справі № 922/1646/20, як і у справі №922/2095/21, що розглядається, є застосування до спірних правовідносин п. 286.6. ст. 286 Податкового кодексу України (за аналогією) для розрахунку розміру безпідставно збережених коштів.
Враховуючи предмет та підстави позову (як фактичні, так і правові), суб`єктний склад учасників (позивач - орган місцевого самоврядування, відповідачі - власники нерухомого майна, яке знаходиться на земельній ділянці комунальної власності, жодним із них не укладено з позивачем відповідних договорів оренди землі), фактичні обставини, матеріально-правове регулювання правовідносин у справі № 922/1646/20 та цій справі №922/2095/21, що розглядається, колегія суддів Верховного Суду дійшла висновку, що правовідносини у цих справах є подібними.
Згідно зі ст. 206 Земельного кодексу України використання землі в Україні є платним. Об`єктом плати за землю є земельна ділянка. Плата за землю справляється відповідно до закону.
Плата за землю - обов`язковий платіж у складі податку на майно, що справляється у формі земельного податку або орендної плати за земельні ділянки державної і комунальної власності (пп. 14.1.147 п. 14.1 ст. 14 ПК України).
Згідно з п. 286.6 ст. 286 Податкового кодексу України за земельну ділянку, на якій розташована будівля, що перебуває у спільній власності кількох юридичних або фізичних осіб, податок нараховується з урахуванням прибудинкової території кожному з таких осіб:
1) у рівних частинах - якщо будівля перебуває у спільній сумісній власності кількох осіб, але не поділена в натурі, або одній з таких осіб-власників, визначеній за їх згодою, якщо інше не встановлено судом;
2) пропорційно належній частці кожної особи - якщо будівля перебуває у спільній частковій власності;
3) пропорційно належній частці кожної особи - якщо будівля перебуває у спільній сумісній власності і поділена в натурі.
За земельну ділянку, на якій розташована будівля, що перебуває у користуванні кількох юридичних або фізичних осіб, податок нараховується кожному з них пропорційно тій частині площі будівлі, що знаходиться в їх користуванні, з урахуванням прибудинкової території.
Отже, застосування цієї норми права (за аналогією) у спірних правовідносинах для розрахунку суми безпідставно збережених коштів за користування земельною ділянкою є можливим за правилами, визначеними  п.286.6. ст. 286 Податкового кодексу України.
Направляючи дану справу на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, Верховний Суд зазначив, що під час нового розгляду апеляційному господарському суду слід урахувати наведене, дослідити та об`єктивно оцінити аргументи учасників справи і всі зібрані у справі докази в їх сукупності, всебічно і повно з`ясувати фактичні обставини справи та залежно від встановленого прийняти обґрунтоване і законне судове рішення.
Згідно з п. 4 ст. 236 ГПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
З урахуванням наведених вказівок Верховного Суду предметом нового розгляду у суді апеляційної інстанції є перевірка, окрім іншого, обґрунтованості алгоритму нарахування та розміру заявлених позовних вимог у межах вимог апеляційних скарг.  
В обґрунтування доводів апеляційної скарги відповідачі зазначають про помилковість застосування судом першої інстанції приписів Податкового кодексу України до спірних кондикційних відносин, а також застосування пропорційного нарахування безпідставно збережених коштів кожному з відповідачів, посилаючись на те, що на спірній земельній ділянці знаходяться окремі нежитлові будівлі, які перебувають у власності різних осіб, що виключає можливість застосування пропорційного підходу передбаченого даною нормою права; відсутній прямий зв`язок між загальною площею приміщень в будівлі та розміром земельної ділянки, на якій вона розташована, що виключає можливість задоволення позовних вимог.
Проте, колегія суддів Східного апеляційного господарського суду вважає доводи апеляційної скарги необґрунтованими, з огляду на таке.
Предметом регулювання глави 83 Цивільного кодексу України (надалі – ЦК України) є відносини, що виникають у зв`язку із безпідставним отриманням чи збереженням майна і не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права.
Відповідно до ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Положення цієї глави застосовуються також до вимог про: 1) повернення виконаного за недійсним правочином; 2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння; 3) повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні; 4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи.
Згідно зі ст. 1214 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе без достатньої правової підстави, зобов`язана відшкодувати всі доходи, які вона одержала або могла одержати від цього майна з часу, коли ця особа дізналася або могла дізнатися про володіння цим майном без достатньої правової підстави. З цього часу вона відповідає також за допущене нею погіршення майна.
Кондикційне зобов`язання виникає за наявності таких умов: 1) набуття чи збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); 2) набуття чи збереження майна відбулося за відсутності правової підстави або підстава, на якій майно набувалося, згодом відпала.
Конструкція ст. 1212 ЦК України, як і загалом норм глави 83 Цивільного кодексу України, свідчить про необхідність установлення так званої «абсолютної» безпідставності набуття (збереження) майна не лише в момент його набуття (збереження), а й станом на час розгляду спору.
Під відсутністю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення i його юридичному змісту. Тобто, набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином.
Загальна умова ч. 1 ст. 1212 ЦК України звужує застосування інституту безпідставного збагачення у зобов`язальних (договірних) відносинах, або отримане однією із сторін у зобов`язанні підлягає поверненню іншій стороні на підставі ст. 1212 ЦК України тільки за наявності ознаки безпідставності такого виконання.
Колегія суддів зазначає, що Верховним Судом вже сформована стала практика щодо безпідставного стягнення збережених коштів у вигляді орендної плати. Серед іншого, Верховний Суд наголошував, що об`єктом цивільних прав може бути земельна ділянка з моменту її формування та державної реєстрації права власності. Відповідні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 09.03.2021 у справі №922/1453/20, від 02.06.2020 у справі № 922/2417/19, від 29.01.2019 у справах № 922/3780/17, у яких міститься висновок про те, що для вирішення спору щодо фактичного користування земельною ділянкою без укладення правовстановлюючих документів та без державної реєстрації прав на неї встановленню підлягають обставини, зокрема, чи є земельна ділянка, за фактичне користування якою позивач просить стягнути безпідставно збережені кошти, сформованим об`єктом цивільних прав протягом усього періоду, зазначеного у позові.
Місцевим господарським судом при розгляді даного спору вірно встановлено, що відповідач є власником нерухомого майна, яке розміщене на земельній ділянці комунальної форми власності.
Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно від 25.05.2021 № 258055080 право власності на нерухоме мано за відповідачами зареєстровано наступним чином:
- право власності на нежитлову будівлю літ. "Щ-1" загальною площею 20,9 кв. м. по вул. Виконкомівській, 32 у м. Харкові з 29.08.2014 зареєстроване за ТОВ "Іматра" на підставі договору купівлі-продажу від 07.09.2012 №780, акту приймання-передачі від 07.09.2012;
- право власності на нежитлову будівлю літ. "У-1" загальною площею 45 кв. м. по вул. Виконкомівській, 32 у м. Харкові з 29.08.2014 зареєстроване за ТОВ "Іматра" на підставі договору купівлі-продажу від 07.09.2012 №783, акту приймання-передачі від 07.09.2012;
- право власності на нежитлову будівлю літ. "Х-1" загальною площею 8,4 кв. м. по вул. Виконкомівській, 32 у м. Харкові з 26.06.2014 зареєстроване за ТОВ "Укрмазсервіс" на підставі договору купівлі-продажу від 26.06.2014 № 661;
- право власності на нежитлову будівлю літ. "Я-1" загальною площею 10,5 кв. м. по вул. Виконкомівській, 32 у м. Харкові з 14.11.2016 зареєстроване за ТОВ "Укрмазсервіс" на підставі договору купівлі-продажу від 14.11.2016 № 1505.
Вказане нерухоме майно розташоване на земельній ділянці площею площею 2,9560 га з кадастровим номером 6310137900:09:001:0014 на вул. Виконкомівській, 32 у м.Харкові.
Згідно зі ст. 206 Земельного кодексу України використання землі в Україні є платним. Об`єктом плати за землю є земельна ділянка. Плата за землю справляється відповідно до закону.
У ч. 1 ст. 93 Земельного кодексу України встановлено, що право оренди земельної ділянки – це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для провадження підприємницької та іншої діяльності. Землекористувачі також зобов`язані своєчасно сплачувати орендну плату (п. "в" ч. 1 ст. 96 ЗК України),
У силу приписів ст. 125 Земельного кодексу України право оренди земельної ділянки виникає з моменту державної реєстрації цього права.
Земельна ділянка є сформованою з моменту присвоєння їй кадастрового номера та реєстрації її у Державному земельному кадастрі.
Частиною 1 ст. 79 Земельного кодексу України встановлено, що земельна ділянка - це частина земної поверхні з установленими межами, певним місцем розташування, з визначеними щодо неї правами.
Відповідно до ст. 3 Закону України "Про оренду землі" об`єктами оренди є земельні ділянки, що перебувають у власності громадян, юридичних осіб, комунальній або державній власності.
За змістом ч.ч. 1, 3, 4, 9 ст. 79-1 Земельного кодексу України формування земельної ділянки полягає у визначенні земельної ділянки як об`єкта цивільних прав. Формування земельної ділянки передбачає визначення її площі, меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру; сформовані земельні ділянки підлягають державній реєстрації у Державному земельному кадастрі; земельна ділянка вважається сформованою з моменту присвоєння їй кадастрового номера; земельна ділянка може бути об`єктом цивільних прав виключно з моменту її формування (крім випадків суборенди, сервітуту щодо частин земельних ділянок) та державної реєстрації права власності на неї.
Отже, із дня набуття права власності на об`єкти нерухомого майна ТОВ "Іматра" та ТОВ "Укрмазсервіс" як власники такого майна стали фактичним користувачем земельної ділянки, на якій розташований ці об`єкти, тому саме із цієї дати у відповідачів виник обов`язок належно оформити правовідносини щодо користування земельною ділянкою (укласти відповідний договір та оформити речові права на земельну ділянку), а також обов`язок сплачувати за користування земельною ділянкою, на якій розміщено їх майно.
Як підтверджується матеріалами справи, Департаментом територіального контролю та земельних відносин Харківської міської ради 08.04.2021 проведено обстеження земельної ділянки та встановлено, що з 14.11.2016 та по теперішній час ТОВ "Іматра" та ТОВ "Укрмазсервіс" використовують земельну ділянку з кадастровим номером 6310137900:09:001:0014 по вул. Виконкомівській, 32 у м.Харкові для експлуатації та обслуговування нежитлових будівель літ. "Я-1", літ. "Х-1", літ. "Щ-1", літ. "У-1", право власності на які зареєстроване за відповідачами, без виникнення права власності/користування та без державної реєстрації цих прав у відповідності до ст.ст. 125, 126 Земельного кодексу України.
При цьому, колегія суддів зазначає, що факт спільного користування відповідачами спірною земельної ділянки, загальною площею 2,9560 га з кадастровим номером 6310137900:09:001:0014 по вул. Виконкомівській, 32 у м.Харкові, у спірний період з 01.01.2020 по 30.04.2021 не заперечується, та не спростований жодними доказами, тому зазначені обставини не підлягають доказуванню в силу положень ч. 1 ст. 75 ГПК України. 
Розрахунок розміру безпідставно збережених фактичним землекористувачем коштів повинен здійснюватися на підставі витягу з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки, оскільки відповідно до ч. 2 ст. 20 і ч. 3 ст. 23 Закону України "Про оцінку земель" дані про нормативну грошову оцінку окремої земельної ділянки оформляються як витяг з технічної документації з нормативної грошової оцінки земель. Витяг з технічної документації про нормативну грошову оцінку окремої земельної ділянки видається центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин.
Харківська міська рада при здійсненні розрахунку керувалась інформацією, яка зазначена у витязі з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки (з кадастровим номером 6310137900:09:001:0014) площею 2,9560 га по вул. Виконкомівській, 32 у м. Харкові) від 27.05.2020 № 4168, що наданий Відділом у м.Харкові Головного управління Держгеокадастру у Харківській області.
Суд першої інстанції зазначив, що, виходячи із загальної площі сформованої земельної ділянки, Харківською міською радою зроблено розрахунок з урахуванням часток на нежитлові будівлі, які належать на праві власності кожному з відповідачів. Харківська міська рада, здійснюючи розрахунок, застосувала положення п. 286.6 ст. 286 ПК України. Суд також зауважив, що застосування позивачем пропорційного нарахування безпідставно збережених коштів є обґрунтованим, підтверджується нормами п.286.6 ст.286 ПК України та практикою Верховного Суду, наведеною у постановах від 29.01.2020 у справі №638/13423/18 та від 22.04.2020 у справі №826/12431/16.
Колегія суддів апеляційної інстанції зазначає, що господарським судом правильно встановлено, що спірна земельна ділянка, площею 2,9560 га з кадастровим номером 6310137900:09:001:0014 по вул. Виконкомівській, 32 у м.Харкові, знаходиться у комунальній власності та сформована 31.03.2014 як об`єкт цивільних прав, що підтверджується матеріалами справи, зокрема, витягом з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки від 27.05.2020 №4168, виданого Відділом у м. Харкові ТУ Держгеокадастру у Харківській області, а також витягом з Державного земельного кадастру про земельну ділянку від 02.11.2020 № НВ-0005931292020 .
За змістом ч. 1 ст. 181 ЦК України до нерухомих речей (нерухоме майно, нерухомість) належать земельні ділянки, а також об`єкти, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких є неможливим без їх знецінення та зміни їх призначення. 
Нерухоме майно нерозривно пов`язане із земельною ділянкою, на якій воно знаходиться, і переміщення такого майна неможливе без його знецінення, а тому використання нежитлових приміщень, які належать відповідачам, неможливе без відповідної земельної ділянки. 
Наведена правова норма закріплює загальний принцип цілісності об`єкту нерухомості із земельною ділянкою, на якій цей об`єкт розташований, а тому, у зв`язку з користуванням відповідачами нежитловими будівлями літ. "Щ-1", літ. "У-1" (першим відповідачем) та літ. "Х-1", літ. "Я-1" (другим відповідачем) презюмується їх спільне користування усією спірною земельною ділянкою, якщо іншого не доведено (аналогічні висновки викладені Верховним Судом у постанові від 02.06.2020 у справі №922/2417/19).
Матеріалами справи підтверджується, що відповідачі використовують спірну земельну ділянку, площею 2,9560 га з кадастровим номером 6310137900:09:001:0014 по вул. Виконкомівській, 32 у м. Харкові для експлуатації та обслуговування нежитлових будівель, водночас, земельна ділянка окремо під кожну з будівель літ. "Щ-1" площею 20,9 кв. м., літ. "У-1" площею 45 кв. м., літ. "Х-1" площею 8,4 кв.м. та літ. "Я-1" площею 10,5 кв. м. по вул. Виконкомівській, 32 у м. Харкові не оформлена. 
Отже, позивачем правомірно проведено розрахунок безпідставно збережених коштів у розмірі орендної плати за земельну ділянку, виходячи саме з площі 2,9560 га земельної ділянки пропорційно площ, зареєстрованих за кожним із відповідачів будівель.
Як вбачається з матеріалів справи, зокрема, з розрахунку Харківської міської ради, який здійснено на підставі витягу з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки ділянка площею 2,9560 га по вул. Виконкомівській, 32 у м. Харкові (кадастровий номер 6310137900:09:01:0014) від 27.05.2020 №4168, виданого Відділом у м. Харкові ТУ Держгеокадастру у Харківській області, з урахуванням відсоткового співвідношення використовуваної відповідачами площі земельних ділянок, TOB "Іматра" та ТОВ "Укрмазсервіс" зберегли кошти за використання земельної ділянки у розмірі орендної плати за період з 01.01.2020 по 30.04.2021 у загальній сумі 1514865,75грн.
Виходячи із загальної площі сформованої земельної ділянки Харківською міською радою зроблено розрахунок з урахуванням часток на нежитлові будівлі, які належать на праві власності кожному з відповідачів.
Загальна площа об`єктів нерухомого майна, право власності на які зареєстровано за відповідача складає: 20,9 кв. м. (ТОВ "Іматра") + 45 кв.м. (ТОВ "Іматра") + 8,4 кв.м. (ТОВ "Укрмазсервіс") + 10,5 кв. м. (ТОВ "Укрмазсервіс") = 84,8 кв.м.
Для встановлення долі земельної ділянки з кадастровим номером 6310137900:09:001:0014 по вул. Виконкомівській, 32 у м. Харкові, яка перебуває у користуванні ТОВ "Іматра", позивачем було застосовано наступну пропорцію: 29560 кв.м. (S земельної ділянки) х 65,9 кв.м. (площа об`єктів нерухомого майна, які належать ТОВ "Іматра") / 84,8 кв.м. (загальна S об`єктів нерухомості, розташованих на земельній ділянці) = 22 971,75 кв.м.
З огляду на вказані розрахунки, ТОВ "Іматра" використовує 77,71% земельної ділянки площею 2,9560 га по вул. Виконкомівській, 32 у м. Харкові (кадастровий номер 6310137900:09:001:0014) виходячи з наступного: 22971,75 кв.м. * 100% / 29560 кв.м. = 77,71 %.
Для розрахунку розміру частки безпідставно збережених ТОВ "Іматра" коштів за використання земельної ділянки ділянка площею 2,9560 га по вул. Виконкомівській, 32 у м. Харкові (кадастровий номер 6310137900:09:001:0014) позивач застосував наступну формулу: 1514865,75 * 77,71% / 100% = 1177202,17грн.
Враховуючи викладене, ТОВ "Іматра" зберегло кошти за використання земельної ділянки площею 2,9560 га по вул. Виконкомівській, 32 у м. Харкові (кадастровий номер 6310137900:09:001:0014) у розмірі орендної плати за період з 01.01.2020 по 30.04.2021 у сумі 1177202,17грн.
Для встановлення долі земельної ділянки з кадастровим номером 6310137900:09:001:0014 по вул. Виконкомівській, 32 у м. Харкові, яка перебуває у користуванні ТОВ "Укрмазсервіс", позивачем застосовано наступну пропорцію: 29560 кв.м. (S земельної ділянки) * 18,9 кв.м. (площа об`єктів нерухомості ТОВ "Укрмазсервіс") / 84,8 кв.м. (загальна S ) = 6588,25 кв.м.
З огляду на вказані розрахунки, ТОВ "Укрмазсервіс" використовує 22,29% земельної ділянки площею 0,9560 га по вул. Виконкомівській, 32 у м. Харкові (кадастровий номер 6310137900:09:001:0014) виходячи з наступного: 6588,25 кв.м. * 100% / 29560 кв.м. = 22,29 %.
Для розрахунку розміру частки безпідставно збережених ТОВ "Укрмазсервіс" коштів за використання земельної ділянки ділянка площею 2,9560 га по вул. Виконкомівській, 32 у м. Харкові (кадастровий номер 6310137900:09:01:0014) позивач застосував наступну формулу: 1514865,75 * 22,29%  / 100% = 337663,58грн.
Враховуючи викладене, ТОВ "Укрмазсервіс" зберегло кошти за використання земельної ділянки площею 2,9560 га по вул. Виконкомівській, 32 у м. Харкові (кадастровий номер 6310137900:09:001:0014) у розмірі орендної плати за період з 01.01.2020 по 30.04.2021 у сумі 337663,58 грн.
Водночас, колегія суддів погоджується з висновком місцевого суду щодо наявності підстав для застосування пропорційного нарахування безпідставно збережених коштів виходячи з площі нерухомого майна, що належить кожному з відповідачів, з огляду на таке.
Відповідно до ч. 1 ст. 286.6 ПК України, на земельну ділянку, на якій розташована будівля, що перебуває у спільній власності кількох юридичних або фізичних осіб, податок нараховується з урахуванням прибудинкової території кожному з таких осіб.
За змістом пп. 14.1.147 п. 14.1 ст. 14 ПК України плата за землю - обов`язковий платіж у складі податку на майно, що справляється у формі земельного податку та орендної плати за земельні ділянки державної і комунальної власності.
Відповідно до пп. 16.1.4 п. 16.1 ст. 16 ПК України платник податків зобов`язаний сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, встановлених цим Кодексом та законами з питань митної справи.
Підпунктом 269.1.1 п. 269,1 ст. 269 ПК України передбачено, що платниками податку є: власники земельних ділянок, земельних часток (паїв) та землекористувачі.
За приписами пп. 270.1.1 п. 270.1 ст. 270 ПК України, об`єктами оподаткування є земельні ділянки, які перебувають у власності або користуванні.
За правилами п. 286.1 ст. 286 ПК України підставою для нарахування земельного податку є дані державного земельного кадастру.
Судом апеляційної інстанції встановлено, що формула, яка покладена в основу здійсненого Харківською міською радою розрахунку містить в собі існуючи та зареєстровані загальнодоступні дані, зокрема: площу будівель, право власності на які зареєстроване за відповідачами; загальна площа будівель, які розташовані на спірній земельній ділянці; площа всієї земельної ділянки в межах якої розташовані нежитлові будівля. Всі розрахунки, коефіцієнти та їхні значення здійснені на підставі витягів з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки з кадастровим номером 6310137900:09:001:0014, наданих Відділом у м.Харкові ГУ Держгеокадастру у Харківській області.
Відповідно до ч. 286.6 ст. 286 ПК України за земельну ділянку, на якій розташована будівля, що перебуває у спільній власності кількох юридичних або фізичних осіб, податок нараховується з урахуванням прибудинкової території кожному з таких осіб: 1) у рівних частинах - якщо будівля перебуває у спільній сумісній власності кількох осіб, але не поділена в натурі, або одній з таких осіб-власників, визначеній за їх згодою, якщо інше не встановлено судом; 2) пропорційно належній частці кожної особи - якщо будівля перебуває у спільній частковій власності; 3) пропорційно належній частці кожної особи - якщо будівля перебуває у спільній сумісній власності і поділена в натурі.
За земельну ділянку, на якій розташована будівля, що перебуває у користуванні кількох юридичних або фізичних осіб, податок нараховується кожному з них пропорційно тій частині площі будівлі, що знаходиться в їх користуванні, з урахуванням прибудинкової території.
Таким чином, положеннями податкового законодавства визначено порядок нарахування земельного податку у випадку, коли земельна ділянка на якій розташована будівля, що перебуває у спільній власності кількох юридичних або фізичних осіб пропорційно належній частці кожної особи.
Разом з тим, за відсутності іншої норми права, яка б урегульовувала подібні правовідносини (якщо на спірній земельній ділянці знаходяться окремі нежитлові будівлі, які перебувають у власності різних осіб), суд вважає обґрунтованим та правомірним застосування п. 286.6 ст. 286 Податкового кодексу України за аналогією у спірних правовідносинах і як наслідок з цього доходить до висновку, що розрахувати суми безпідставно збережених коштів за користування земельною ділянкою для кожної з кількох осіб пропорційно їх часткам у праві власності на нерухомість, яка знаходиться на такій земельній ділянці можливо, а тому розрахунок позовних вимог, який містить у собі саме такий алгоритм, не суперечить вимогам закону, є раціональним та справедливим.
Наведеного висновку дотримується Верховний Суд, зокрема у постанові від 17.08.2022 у справі № 922/1646/20.
Крім того, про можливість застосування п. 286.6 ст. 286 Податкового кодексу України за аналогією до правовідносин у справі, в якій судом встановлено перебування на земельній ділянці окремих нежитлових будівель різних юридичних осіб зазначив Верховний Суд у постанові від 04.10.2022 у справі № 922/2828/20. 
Також, відповідно до ч. 4 ст. 120 Земельного кодексу України (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду кількома особами право на земельну ділянку визначається пропорційно до часток осіб у праві власності жилого будинку, будівлі або споруди. 
В силу положень ч. 1 ст. 93 та ст.ст. 125, 206 Земельного кодексу України іншим шляхом спірні правовідносини можуть бути врегульовані тільки за взаємною згодою сторін шляхом укладення відповідного договору оренди земельної ділянки, у тому числі за результатом поділу спірної земельної ділянки (за наявності технічної можливості, з урахуванням фактичного розташування належних відповідачам будівель). 
Проте судом у даній справі не встановлено обставини, які б свідчили про виконання відповідачами свого обов`язку з належного оформлення та державної реєстрації речового права користування земельною ділянкою під нерухомим майном.
Колегія суддів апеляційного суду не приймає до уваги доводи апеляційної скарги про неможливість застосування до спірних правовідносин норм податкового законодавства, оскільки, як вже неоднаразово наголошувалось у цій справі, за відсутності іншої норми права, яка б урегульовувала подібні правовідносини, а також враховуючи ненадання відповідачами альтернативного розрахунку спірних сум, суд апеляційної інстанції вважає обґрунтованим та правомірним застосування місцевим судом п. 286.6 ст. 286 ПК України за аналогією у спірних правовідносинах.
Крім того, за висновком Верховного Суду, викладеним у постанові від 16.06.2021 у справі №922/1646/20 така позиція не суперечить базовим принципам використання землі і більше того, не встановлює підґрунтя для звільнення недобросовісних користувачів від встановленого законом обов`язку сплачувати плату за користування землею. При цьому Верховний Суд зазначив, якщо пристати на таку позицію суду апеляційної інстанції, то можливість стягнення коштів за користування земельними ділянками у разі знаходження на них об`єктів нерухомості кількох осіб (що є ключовим питанням у цій справі) або перебування такої нерухомості у спільній власності, взагалі виключатиметься, що прямо суперечить як наведеним принципам землекористування, так і положенням Земельного кодексу України та Податкового кодексу України.
Також Верховний Суд у вказаній справі вказав, що відповідачі, ігноруючи передбачений законом обов`язок з оформлення права користування землею та не сплачуючи відповідні кошти за користування нею, будують свою позицію щодо невідповідності запропонованого Містом розрахунку виключно на незгоді з ним, втім власних контррозрахунків останні не подають, легітимного бажання врегулювати спірні правовідносини не виявляють. 
З огляду на викладені приписи законодавства, а також правові висновки Верховного Суду, викладені у постанові від 16.08.2022 у цій справі та у постанові від 16.06.2021 у справі №922/1646/20, правовідносини у яких є подібними, колегія суддів Східного апеляційного господарського суду погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що застосування Харківською міською радою  алгоритму пропорційного нарахування безпідставно збережених коштів у спірному випадку є обґрунтованим та правомірним.
Разом з тим, в процесі розгляд справи в суді першої інстанції ТОВ "Іматра" просило долучити до матеріалів справи та врахувати висновок Національного юридичного університету імені Ярослава Мудрого від 19.10.2021 щодо неправомірності визначення розміру плати за землю для кожного з одноособових власників будівель та співвласників будівель, які розташовані на одній земельній ділянці, через застосування алгоритму, передбаченого ч. 286.6 ст. 286 ПК України, пропорційно площі належного їм нерухомого майна, без врахування поверховості будівель, площі забудови, прибудинкової території та інших юридично важливих факторів. Даний висновок був наданий на запит ТОВ "Іматра" після постановлення оскаржуваного рішення.
Колегія суддів не приймає вказаний висновок до уваги, оскільки:
- по-перше, така обставина як відсутність існування доказів на момент звернення до суду з відповідним позовом виключає можливість прийняття судом додаткових доказів незалежно від причин їх неподання позивачем; допущення такої можливості судом матиме наслідком порушення норм процесуального права, а також принципу правової визначеності, ключовим елементом якого є однозначність та передбачуваність правозастосування, а отже системність і послідовність у діяльності відповідних органів, насамперед судів (подібні висновки наведені у постановах Верховного Суду від 26.02.2019 у справі №913/632/17, від 06.02.2019 у справі №916/3130/17, від 19.10.2021 у справі №903/533/21);
- по-друге, оскільки питання тлумачення норм Податкового кодексу України носить виключно правовий характер та здійснюється судом самостійно при вирішенні справи, тому висновки з даного приводу інших осіб не мають визначального впливу на результат вирішення спору судом.
- по-третє, вказаний науковий висновок не є доказами у розумінні ст. 73 ГПК України та не підлягає обов`язковому урахуванню судом під час прийняття рішення.
Як зазначено вище, за період з 01.01.2020 по 30.04.2021 ТОВ "Іматра" не сплачено за користування земельною ділянкою 1177202,17грн, а ТОВ "Укрмазсервіс" не сплачено 337663,58грн.
Розмір доходу відповідачів у період з 01.01.2020 по 30.04.2021 позивачем розраховано як розмір плати за земельну ділянку комунальної власності у формі орендної плати, який нараховується та сплачується за регульованою ціною, встановленою уповноваженими органами державної влади та органами місцевого самоврядування.
Апеляційний господарський суд, перевіривши розрахунок позивача щодо розміру збережених коштів у розмірі орендної плати за використання земельної ділянки  площею 2,9560 га, кадастровий номер 6310137900:09:001:0014, розташованій по вул. Виконкомівській, 32 у м. Харкові, ТОВ "Іматра" у розмірі 1177202,17грн та ТОВ "Укрмазсервіс" у розмірі 337663,58грн, зазначає, що розрахунок є арифметично правильним, здійснений відповідно до вимог Земельного кодексу України та Податкового кодексу України (за аналогією) та є таким, що відповідає матеріалам справи.
При цьому, апелянти, посилаючись в апеляційних скаргах на невідповідність здійснених позивачем розрахунків, не надають власних контррозрахунків. 
З урахуванням наведеного, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком місцевого суду про стягнення з ТОВ "Іматра" безпідставно збережених коштів у розмірі орендної плати у сумі 1177202,17грн та з ТОВ "Укрмазсервіс" у сумі 337663,58грн.
Одним із доводів, наведених у якості підстав для відмови у задоволенні позову, ТОВ "Іматра" зазначає про бездіяльність державних органів та Харківської міської ради стосовно укладення з відповідачем договору оренди частини спірної земельної ділянки. Зокрема, апелянт посилається на те, що ТОВ "Іматра" було вчинено всі необхідні дії для своєчасного укладення договору оренди щодо земельної ділянки, необхідної для використання належного підприємству нерухомого майна; однак, через зволікання Харківської міської ради із реєстрацією земельної ділянки з кадастровим номером 6310137900:09:001:0014 в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, до 19.02.2021 укладення договору оренди було неможливим з причин, які не залежали від ТОВ "Іматра"
Однак, суд апеляційної інстанції не приймає до уваги вказані доводи в якості підстави для звільнення відповідача від обов`язку сплатити позивачу безпідставно збережені кошти у розмірі орендної плати.  
Колегія суддів зазначає, що предметом спору в даному випадку є правовідносини щодо стягнення безпідставно збережених коштів, що регулюються положеннями ст.ст. 1212 - 1214 ЦК України.
Матеріалами справи дійсно підтверджуються обставини підготовки відповідачем-1 документів та звернення ТОВ "Іматра" до державних органів (ЦНАП, Держгеокдастру, Департаменту земельних відносин, кадастрового реєстратора) із вимогами про реєстрацію речових прав на меншу частину спірної земельної ділянки, яка потрібна для обслуговування нерухомого майна, а отже, за наявності чинного рішення органу місцевого самоврядування про надання дозволу на поділ від 24.12.2014, у Харківської міської ради існував обов`язок здійснити поділ земельної ділянки та укласти з відповідачем-1 договір оренди меншої частини землі, якого фактично державні органи не виконали через відсутність в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно відомостей про речові права на земельну ділянку з кадастровим номером 6310137900:09:001:0014 (які зобов`язана була внести Харківська міська рада як власник земельної ділянки), чим порушено право ТОВ "Іматра" у більш короткий строк оформити право користування частиною (меншого розміру) спірної земельної ділянки. 
Разом з тим, колегія суддів зазначає, що неналежне виконання своїх обов`язків з боку Харківської міської ради не є підставою для звільнення ТОВ "Іматра" від обов`язку сплачувати за користування сформованою земельною ділянкою.
Суд виходить з того, що право оренди земельної ділянки виникає на підставі відповідного договору з моменту державної реєстрації цього права. Виникнення права власності на будинок, будівлю, споруду не є підставою для виникнення права оренди земельної ділянки, на якій вони розміщені і яка не була відведена в оренду попередньому власнику.
Проте, враховуючи приписи ч. 2 ст. 120 Земельного кодексу України, не є правопорушенням відсутність у власника будинку, будівлі, споруди зареєстрованого права оренди на земельну ділянку, яка має іншого власника і на якій ці будинок, будівля, споруда розташовані.
В цьому випадку відсутність документів, що посвідчують право користування земельною ділянкою у ТОВ "Іматра" не може бути визнане як її самовільне використання, однак не надає відповідачу права на її безоплатне використання.
Отже, посилання апелянта на поведінку Харківської міської ради та причини неоформлення права користування на меншу частину спірної земельної ділянки не є підставою звільнення ТОВ "Іматра" від обов`язку сплачувати за фактичне користування земельною ділянкою та не свідчить про неможливість застосування до спірних правовідносин положень ст.ст. 1212 - 1214 ЦК України.
Також, суд зауважує, що дослідження питання законності дій/бездіяльності Харківської міської ради щодо укладення договору оренди землі з відповідачем є обставиною, яка підлягає встановленню у справі при оскарженні таких дій (або бездіяльності), проте в межах даної справи зі спору про стягнення безпідставно збережених коштів вказана обставина не входить до предмету доказування.  
Висновки про те, що неналежне виконання своїх обов`язків міською радою не можуть бути підставою звільнення власника нерухомого майна від обов`язку слачувати за користування сформованою земельною ділянкою, наведено у постановах Верховного Суду від 02.06.2020 у справі №922/2417/19 та від 10.02.2020 у справі № 922/981/18.
Інші доводи   апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування норм матеріального права та порушення судом норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення спору у цій справі.
Європейський суд з прав людини вказав, що п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі ст. 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення у справі "Проніна проти України", №63566/00, параграф 23, ЄСПЛ, від 18.07.2006).
Таким чином, оскільки доводи заявника апеляційної скарги про порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права під час прийняття оскаржуваного рішення не знайшли свого підтвердження, у зв`язку з чим підстав для зміни чи скасування законного та обґрунтованого судового акту колегія суддів не вбачає.
Враховуючи вищенаведене, колегія суддів апеляційного суду зазначає, що судом першої інстанції в повному обсязі досліджені обставини, що мають значення для справи, а викладені в оскаржуваному судовому рішенні висновки відповідають фактичним обставинам справи, у зв`язку з чим апеляційні скарги ТОВ "Іматра" та ТОВ "Укрмазсервіс" задоволенню не підлягають, а рішення Господарського суду Харківської області від 28.09.2021 у справі №922/2095/21 підлягає залишенню без змін.
З огляду на те, що апеляційна скарга залишається без задоволення, відповідно до ст.129 ГПК України судовий збір за її подання покладається судом на скаржників.
Керуючись ст.ст. 129, 269, 270, 275, 276, 281 - 284 ГПК України, Східний апеляційний господарський суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційні скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Іматра" та Товариства з обмеженою відповідальністю "Укрмазсервіс" на рішення Господарського суду Харківської області від 28.09.21 у справі №922/2095/21 – залишити без задоволення.
Рішення Господарського суду Харківської області від 28.09.21 у справі №922/2095/21 – залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом двадцяти днів з дня складення її повного тексту.

Повний текст постанови складено 12.12.2022. 

Головуючий  суддя                                                                      Н.О. Мартюхіна

Суддя                                                                                              Л.І. Бородіна

Суддя                                                                                              О.В. Плахов