Справа № 930/170/20
Провадження № 22-ц/801/1605/2022
Категорія: 32
Головуючий у суді 1-ї інстанції Науменко С. М.
Доповідач:Копаничук С. Г.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 жовтня 2022 року	Справа № 930/170/20	м. Вінниця	

Вінницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:
Головуючого : Копаничук С.Г.
Суддів: Оніщука В.В., Медвецького С.К.
учасники справи:
позивач: ОСОБА_1 , 
відповідач: ОСОБА_2 , 
розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи в м. Вінниці апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Немирівського районного суду Вінницької області від 15 червня 2022 року, повний текст якого складено 23 червня 2022 року, постановленого у приміщенні того ж суду під головуванням судді Науменко С.М. у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором оренди та пені за прострочення орендної плати, -
вс т а н о в и в :
В квітні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором оренди та пені за прострочення орендної плати. Вказав, що 01.10.2010 року між ним та відповідачем було укладено договір оренди не житлової будівлі складського приміщення під літерою «А», площею 706 кв.м., розташований по АДРЕСА_1 . Пунктом 2.1. зазначеного договору оренди встановлено орендну плату у розмірі 1000 грн. щомісячно, а п. 2.2 цього договору передбачена відповідальність за несвоєчасну сплату орендної плати в розмірі 100 грн. за кожен день прострочення. На підставі акту прийому-передачі від 01.10.2010 року вищевказана будівля була передана в оренду ОСОБА_2 , який до серпня 2019 року сплачував орендну плату у повному розмірі. Посилаючись на те, що з серпня 2019 року по січень 2020 року відповідач перестав сплачувати йому орендну плату, а на його численні звернення з вимогами про оплату не реагує, просив суд стягнути з ОСОБА_2 на його користь заборгованість зі сплати орендної плати у розмірі 6000 грн. та пеню за прострочення сплати орендної плати в розмірі 18 400 грн. 
Рішенням Немирівського районного суду Вінницької області у задоволенні позову відмовлено.
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просив рішення суду скасувати ,а у справі ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог. Вказав, що суд не взяв до уваги відсутність в матеріалах справи доказів закінчення терміну дії договору оренди, оскільки приміщення ОСОБА_2 йому не повернув. Наданий відповідачем акт повернення нежитлової будівлі від 01.09.2016 року був безпідставно оцінений судом як належний та допустимий доказ, оскільки відсутні докази його направлення та отримання позивачем. 
У відзиві на апеляційну скаргу представник ОСОБА_2 – адвокат Сірук О.В. вважає рішення суду законним та обгрунтованим, а доводи апеляційної скарги безпідставними. 
Згідно з частиною 1 статті 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду в справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Частиною 9 статті 19 ЦПК України встановлено, що для цілей цього Кодексу розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб вираховується станом на 1 січня календарного року, в якому подається відповідна заява або скарга, вчиняється процесуальна дія чи ухвалюється судове рішення.
Відповідно до частини 13 статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Враховуючи те, що позивачем подано апеляційну скаргу на рішення суду першої інстанції у справі з ціною позову 24 400 грн. колегією суддів вирішено розглядати дану справу в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.
Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Зазначеним вимогам рішення суду не відповідає.
Суд встановив, що на підставі договору оренди споруди від 01.10.2010 укладеного між ОСОБА_1 (орендодавець) та ОСОБА_2 (орендар), орендодавець передав орендареві у строкове платне користування, нежитлову будівлю складське приміщення під літерою «А», що знаходиться по АДРЕСА_1 , що підтверджено атом прийому-передачі підписаним сторонами 01.10.2010 року. 
Відповідно до п. 2.1., 2.2 вищевказаного договору оренди, розмір орендної плати становить 1 000 грн. щомісячно, а в разі несвоєчасної сплати орендар сплачує пеню в розмірі 100 грн. за кожний день прострочки. 
Згідно п. 6.1 цього договору він укладений строком на 11 (одинадцять) місяців , і вступає в силу з дня підписання акту передачі і діє до 1 серпня 2011 року, а згідно п. п. 6.3, 6.4,6.5 дія цього договору припиняється у разі закінчення строку, на який його було укладено, банкрутства орендаря, загибелі об`єкта оренди, а також за погодженням сторін; договір оренди на вимогу однієї із сторін може бути достроково розірваний та за рішенням районного суду у разі невиконання другою стороною своїх зобов`язань та з інших підстав передбачених чинним законодавством, на час дії договору; у разі відсутності однієї заяв сторін про припинення дії або зміну договору після закінчення його строку протягом одного місяця він вважається продовженим на той самий термін і на тих самих умовах, які були передбачені цим договором (а.с 4-6). 
З акту повернення нежитлової будівлі від 01.09.2016 року вбачається, що ОСОБА_2 повернув, а ОСОБА_1 прийняв нежитлову будівлю, складське приміщення під літерою «А», загальною площею 706 кв.м., що знаходиться по АДРЕСА_1 . Будівля знаходиться в задовільному стані. Сторони одна до одної претензій не мають. Вказаний акт було наплавлено ОСОБА_1 , засобами поштового зв`язку, що підтверджується квитанцією № 384/8 від 16.09.2016 (а.с. 54).
Із висновку № 157 Немирівського ВП ГУНП у Вінницькій області по факту звернення із ДСНС № 13 м. Немирів від 13.01.2017 вбачається, що 13 січня 2017 року надійшло повідомлення від чергового ДСНС № 13 м. Немирів по факту пожежі яка мала місце 11.01.2017 у складському приміщенні по АДРЕСА_1 , яке належить на праві власності ОСОБА_1 . Відповідно до пояснень наданих ОСОБА_1 16.01.2017, інспектору Немирівського ВП ГУНП у Вінницькій області, він є власником складу, який розташований по АДРЕСА_1 , у вказаному складі він зберігає овочі для власних потреб, час від часу пропалює в буржуйці у складі , щоб не промерзали овочі. 10.01.2017 близько 15:30 год., він запалив в буржуйці у вказаному складському приміщенні, після чого закрив склад та пішов додому .
Відмовляючи у задоволенні позову суд виходив з того, що позивачем не надано достатніх доказів того, що належне йому приміщення перебувало в оренді у відповідача після 2016 року.  Згідно   пояснень, наданих допитаними в судовому засіданні свідків  строк дії  укладеного між сторонами договору оренди їм невідомий, до того ж один із цих свідків в 2016 році допомагав відповідачу вивозити речі з орендованого приміщення. Згідно акту повернення будівлі від 01.09.2016 року, ОСОБА_2 повернув орендоване приміщення позивачу і відправив йому копію цього акту поштовим відправленням.
Колегія суддів вважає, що з таким висновком погодитись не можна ,оскільки суд невірно оцінив докази, внаслідок чого неправильно встановив обставини у справі та необгрунтовано дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог. 
Доводи апеляційної скарги про те, що суд не взяв до уваги відсутність в матеріалах справи доказів закінчення договору оренди, оскільки ні ключі від орендованого приміщенні ні саме приміщення відповідач позивачу не повертав, заслуговують на увагу.
За змістом ч. 1 ст. 77, ст. 79 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Відповідно  до ч.2 ст.78  ЦПК обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Згідно з ч. 1 ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. 
За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України).
Згідно із ст. 526 ЦК України, зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а при відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до  ст. 611 цього ж Кодексу у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.
Згідно із ст.  ст. 759,  762 ЦК України за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк. За користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму.
Відповідно до положень статей 763, 764, 777  ЦК України договір найму укладається на строк, встановлений договором. Якщо наймач продовжує користуватися майном після закінчення строку договору найму, то, за відсутності заперечень наймодавця протягом одного місяця, договір вважається поновленим на строк, який був раніше встановлений договором. Наймач, який належно виконує свої обов`язки за договором найму, після спливу строку договору має переважне право перед іншими особами на укладення договору найму на новий строк. Умови договору найму на новий строк встановлюються за домовленістю сторін.
Як вбачається з матеріалів справи, 01.10.2010 року між сторонами було укладено договір оренди споруди, відповідно до п. 1.1 якого ОСОБА_1 як орендодавець передав ОСОБА_3 як орендареві у строкове платне користування, нежитлову будівлю складське приміщення під літерою «А», що знаходиться по АДРЕСА_1 (а.с. 4-6). Того ж дня між сторонами підписано акт-прийому передачі зазначеної споруди.
Згідно із п. п. 2.1, 2.2 вищевказаного договору оренди розмір орендної плати становить 1000 грн. щомісячно. Орендар вносить на рахунок орендодавця попередню оплату за наступний місяць до першого числа готівкою в касу орендодавця. В разі несвоєчасної сплати орендар сплачує пеню в розмірі 100 грн. за кожен місяць прострочення. 
Відповідно до Розділу 6 цього договору оренди , цей договір укладений строком на 11 місяців і вступає в силу з дня підписання акту прийому-передачі і діє до 01.08.2011 року(п. 6.1). Умови цього договору є чинними на весь строк його дії і у випадках, коли після його укладення законодавством буде встановлено правила , які погіршують становище орендаря (п. 6.2). Дія цього договору припиняється в разі закінчення строку на який його було укладено, банкрутства орендаря, загибелі об`єкта оренди а також за погодженням сторін (п. 6.3). Договір оренди на вимогу однієї із сторін може бути достроково розірваний та за рішенням районного суду у разі невиконання другою стороною своїх зобов`язань та з інших підстав, передбачених чинним законодавством на час дії договору (п. 6.4). У разі відсутності заяви однієї із сторін про припинення або зміну договору після закінчення його строку протягом одного місяця він вважатиметься продовженим на той самий термін і на тих самих умовах, які передбачені цим договором (п. 6.5). Реорганізація орендодавця, а також зміна власника орендованого приміщення не є підставою для зміни умов чи розірвання цього договору (п. 6.6).
Таким чином, оскільки в матеріалах справи відсутні докази направлення жодною із сторін заяви про припинення або зміну договору оренди, цей договір згідно із його умовами визначеними у п. 6.5 вважається продовженим на той самий термін і на тих самих умовах, які передбачені цим договором. А отже відповідач щомісячно зобов`язаний сплачувати позивачу оренду плату у розмірі 1000 грн. 
Колегія суддів, вважає, що наданий відповідачем акт про повернення будівлі від 01.09.2016 року, не може бути прийнятий судом як достатній доказ відсутності між сторонами орендних відносин, оскільки він не є заявою про припинення або зміну договору оренди, передбаченою п. 6.5 договору оренди, не містить підпису орендодавця ОСОБА_1 та був направлений на його адресу орендарем ОСОБА_2 , пізніше одного місяця після закінчення його строку. 
       Письмові пояснення ОСОБА_1 , на які посилався суд, надавались інспектору Немирівського ВП ГУНП у Вінницькій області по факту пожежі у спірному приміщенні, а не з приводу оренди і не свідчать про строк її дії чи виконання сторонами обов`язку, передбаченого п. 6.5 договору.
Пояснення свідка ОСОБА_4 про те, що у 2016 році він допомагав ОСОБА_2 вивозити речі із складського приміщення, також не свідчать про припинення договору оренди, оскільки орендар має право користуватись орендованим приміщенням в тому числі як завозити так і вивозити речі.
Таким чином, зазначені докази: акт про повернення будівлі від 01.09.2016 року, пояснення свідка ОСОБА_4 та письмові пояснення ОСОБА_1 від 16.01.2017 року не являються допустимими, достовірними і достатніми доказами відсутності чи припинення між сторонами правовідносин оренди після 2016 року. 
При цьому апеляційний суд в комплексі оцінює всі наявні докази та поведінку сторін у справі по встановленню обставин, що мають значення для її розгляду. 
Так, відповідач у відзиві на позов спочатку стверджував, що він договір оренди не підписував, намірів його укладати не мав (а.с. 35), а згодом надав суду акт по поверненню орендованого приміщення (а.с. 57), тим самим визнавши існування правовідносин оренди.
Отже, відповідач не довів виконання вчинення дій ним дій, передбачених договором по припиненню договору оренди, а тому підстави вважати його припиненим відсутні. 
Суд на вищевказане уваги не звернув, в зв`язку з чим дійшов безпідставного висновку про відмову у задоволенні позовних вимог. 
Виходячи із зазначеного, доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 заслуговують на увагу, рішення суду підлягає скасуванню, з ухваленням апеляційним судом нового рішення про задоволення позовних вимог та стягнення із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 заборгованості зі сплати орендної плати за період з серпня 2019 року по січень 2020 року у розмірі 6000 грн. та пені за прострочення сплати орендної плати у розмірі 18 400 грн. 
Відповідно до ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.
Порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.
Оскільки суд невірно оцінив докази, внаслідок чого неправильно встановив обставини у справі та необгрунтовано дійшов висновку про відмову у задоволенні позову, рішення суду відповідно до ст.376 ЦПК України підлягає скасуванню з ухваленням колегією суддів нового рішення про задоволення позовних вимог.
Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України, статті 141 ЦПК України суд розподіляє судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.
Керуючись ст. ст. 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд,-
п о с т а н о в и в :
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.
Рішення Немирівського районного суду Вінницької області від 15 червня 2022 року скасувати.
Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором оренди та пені за прострочення орендної плати задовольнити.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 заборгованість зі сплати орендної плати у розмірі 6000 грн. та пеню за прострочення сплати орендної плати у розмірі 18 400 грн. 
Стягнути з ОСОБА_2 в дохід держави 840,80 грн. у відшкодування витрат зі сплати судового збору. 
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, є остаточною, касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.
Головуючий : С.Г. Копаничук
Судді : В.В. Оніщук
С. К. Медвецький