СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 грудня 2022 року                                       м. Харків                        Справа № 905/309/21  

          Східний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:
головуючий суддя Чернота Л.Ф., суддя Зубченко І.В., суддя  Радіонова О.О.
З а участю секретаря судового засідання: За участю представників сторін: від позивача:  від відповідача:     від третьої особи:	  Яковенко В.С.  не з`явились  (в режимі відеоконференції) -  адвокат    Бордунова Н.О. - свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю №3629 від 26.02.2009, Ордер серія АА №1227531 від 10.08.2022  не з`явились	

розглянувши  апеляційну скаргу  (вх. №877 Д/3)	 ОСОБА_1 , м. Макіївка, Донецька область	
на рішення господарського суду 	 Донецької області 	
 	04.10.2021 р. (повний текст підписано 18.10.2021 р.) 	
у справі   за позовом   до третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача:  про	№905/309/21 (суддя Бокова Ю.В.)  Товариства з обмеженою відповідальністю "ВІРАМАКС ГРУП", м. Одеса ОСОБА_1 , м. Макіївка, Донецька область  Товариства з обмеженою відповідальністю                              "ТСК-КОМФОРТ", м. Краматорськ, Донецька область стягнення коштів	
В С Т А Н О В И В:

Товариство з обмеженою відповідальністю "ВІРАМАКС ГРУП" звернулося до Господарського суду Донецької області з позовом до ОСОБА_1 про стягнення 367 807,61 грн., з яких: заборгованість в розмірі 279 014,81 грн., 24% річних в розмірі 21548,10 грн., пеня в розмірі 31827,24 грн., нестача елементів орендованого обладнання в розмірі 35 417,46 грн. 
15.02.2018 в забезпечення виконання договору оренди обладнання №ВК/А/250/32 від 15.02.2018 було укладено договір поруки між  ТОВ «МГК ВІРАМАКС», ТОВ «ТСК-КОМФОРТ» та відповідачем ОСОБА_1 .
Відповідно до п. 1.2 договору поруки на виконання умов основного договору, поручитель зобов`язується солідарно відповідати перед кредитором за виконання всіх зобов`язань боржника (у повному обсязі), що випливають з основного договору, а також нести відповідальність перед кредитором за допущені боржником порушення (прострочення).
Згідно п. 1.3 договору поруки на виконання умов основного договору, поручитель зобов`язується солідарно відповідати перед кредитором за виконання всіх зобов`язань боржника (у повному обсязі), що випливають з основного договору, а також нести відповідальність перед кредитором за допущені  боржником порушення (прострочення).
Позовна заява обґрунтована тим, що між ТОВ "МГК Вірамакс" та ТОВ "ТСК-КОМФОРТ" було укладено договір оренди обладнання №ВК/А/250/32 від 15.02.2018, в забезпечення виконання якого було укладено договір поруки між ТОВ "МГК Вірамакс",   ТОВ "ТСК-КОМФОРТ" та ОСОБА_1 . Рішенням Господарського суду Київської області від 15.10.2019 по справі №911/1760/19 стягнуто з ТОВ "ТСК-КОМФОРТ" заборгованість в розмірі 279 014,81 грн., 24% річних в розмірі 21548,10 грн., пеня в розмірі 31827,24 грн. Проте, на теперішній час вказане рішення залишається невиконаним. Крім того, ТОВ "ТСК-КОМФОРТ" було повернуто орендоване майно із нестачею елементів орендованого обладнання в сумі 35 417,46 грн., яка підлягає відшкодуванню відповідно до умов договору оренди обладнання №ВК/А/250/32 від 15.02.2018.
У поясненнях по справі (т.2, а.с. 105-106) позивач наполягав на тому, що обов`язок орендаря відшкодувати орендодавцю повну вартість пошкодженого, некомплектного або знищеного обладнання, а також вартість ремонту прямо передбачений п. 5.9 договору. Оскільки позивачем дотримано порядок, передбачений п. 3.7.2 договору, а після отримання ТОВ «ТСК-Комфорт» актів дефектів № ВМ-00276 від 27.03.2019 на суму 10     892,54 грн., №ВМ-00277 від 27.03.2019 на суму 3007,50 грн. та №ВМ-00450 від 09.05.2019 на суму            21 517,42 грн. від останнього не надходило жодних заперечень, позивач вважає, що              ТОВ «ТСК-Комфорт»      погодилось як з обсягом виявлених дефектів недостач, так і з сумою, що підлягає сплаті орендодавцю за пошкоджене або відсутнє обладнання (його частини), визначену на підставі зазначених актів.
          Рішенням господарського суду Донецької області від 04.10.2021 (повний текст складено та підписано 18.10.2021) позовні вимоги товариства з обмеженою відповідальністю "ВІРАМАКС ГРУП" до ОСОБА_1 , за участю у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача, товариства з обмеженою відповідальністю "ТСК-КОМФОРТ", про стягнення 367 807,61 грн., з яких: заборгованість в розмірі 279 014,81 грн., 24% річних в розмірі 21548,10 грн., пеня в розмірі 31827,24 грн., нестача елементів орендованого обладнання в розмірі 35 417,46 грн., задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП: НОМЕР_1 ) на користь товариства з обмеженою відповідальністю "ВІРАМАКС ГРУП" (65005, Одеська обл., місто Одеса, вулиця Бугаївська, будинок 21, офіс 606; код ЄДРПОУ: 43712258) заборгованість в розмірі 279 014,81 грн., 24% річних в розмірі 21548,10 грн., пеня в розмірі 31827,24 грн.,        судовий збір в сумі 5 517,11 грн.

          Не погодившись з ухваленим рішенням господарського суду Донецької області від 04.10.2021 року ОСОБА_1 звернувся з апеляційною скаргою б/н від 11.08.2022 з додатками: дублікат квитанції про сплату судового збору; докази направлення апеляційної скарги відповідачу та третій особі по справі; заява на поновлення строку на апеляційне оскарження з додатками згідно переліку; договір про надання правової (правничої) допомоги від 12.07.2022; ордер серії АА №1227531, за змістом якої просить Східний апеляційний господарський суд:
          -прийняти дану апеляційну скаргу та задовольнити вимоги, викладені в ній у повному обсязі;
          -рішення господарського суду Донецької області у справі №905/309/21 за позовом ТОВ "ВІРАМАКС ГРУП" до ОСОБА_1 , за участю у справі у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача, ТОВ "ТСК-КОМФОРТ" про стягнення коштів скасувати;
          -проваджененя по справі №905/309/21 за позовом ТОВ "ВІРАМАКС ГРУП" до ОСОБА_1 , за участю у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача, ТОВ "ТСК-КОМФОРТ" про стягнення     коштів     закрити.
          Апелянт вважає рішення таким, що постановлено з порушенням норм матеріального та процесуального права.
Підставами скасування оскаржуваного рішення відповідач вважає наступні обставини:
- положенням п. 1 ч.1 ст. 20 ГПК України  встановлено, що господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку із здійсненням господарської діяльності  (крім справ, передбачених частиною другою цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках, зокрема  справи у спорах, що виникають при укладанні, зміні, розірванні  і виконанні правочинів у господарській діяльності, крім  правочинів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем, а також у спорах щодо правочинів, укладених для забезпечення  виконання  зобов`язання, сторонами якого є юридичні особи та (або) фізичні особи - підприємці. В даній справі мають  місце правовідносини, що виникли з договору поруки укладеного між юридичною особою позивачем ТОВ «ВІРАМАКС ГРУП» та фізичною особою відповідачем ОСОБА_1 , що виникли на підставі договору поруки, тобто відносини виникли з правочину, стороною якого є фізична особа, що виключає підвідомчість цієї справи для господарського суду. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 231 ГПК України господарський суд закриває провадження у справі, якщо спір не підлягає вирішенню в порядку господарського судочинства. Отже, на думку апелянта, дана справа не підвідомча господарському суду, а відтак провадження по справі підлягає закриттю;
- задовольняючи позовні вимоги суд виходив з того, що між сторонами укладено договір поруки строк дії якого не зазначено, а відтак застосовано приписи норм цивільного кодексу, які регулюють дані правовідносини в частині строку дії даного зобов`язання, а саме ч. 4 ст. 559 ЦК України. За змістом ч. 4 ст. 559 Цивільного кодексу України в редакції, яка застосована судом зазначено, що порука припиняється після закінчення строку поруки, встановленого договором поруки. Якщо такий  строк не встановлено, порука припиняється  уразі виконання основного зобов`язання  у повному обсязі або якщо кредитор протягом трьох років з дня настання строку (терміну) виконання основного зобов`язання не пред`явить позову до поручителя. Однак, як вказує відповідач, на момент укладання договору діяла інша редакція цієї статті, а саме: Частина 4 статті 559 ЦК України, визначала, що порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців з дня настання  строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя, якщо інше не передбачено законом. Якщо строк основного зобов`язання  не встановлений або встановлений  моментом пред`явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред`явить позову до поручителя протягом одного року з дня укладення договору поруки, якщо не передбачено законом;
- при укладенні договору поруки від 25.02.2018 діяла редакція ч. 4 ст. 559 ЦК України згідно якої «…У разі якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців з дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя, якщо інше не передбачено законом…», а вже на час звернення з позовом до суду «…Якщо такий строк не встановлено, порука припиняється у разі виконання основного зобов`язання у повному обсязі або якщо кредитор протягом трьох років з дня настання строку (терміну) виконання основного зобов`язання не пред`явить позову до поручителя…», тобто внесеними змінами до ст. 559 ЦК України законодавець збільшив строк пред`явлення вимоги до боржника з шести місяців до трьох років. А відтак, судом застосовано трирічний строк звернення. Однак, апелянт з такими доводами не погоджується, оскільки, за змістом ч. 1 ст. 58 Конституції України вбачається, що закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи;
- статтею 5 ЦК України «Дія актів цивільного законодавства у часі»  унормовано, що акти цивільного законодавства  регулюють відносин, які виникли з дня набрання ними чинності. Акт цивільного законодавства не має зворотної дії  у часі, крім випадків,коли він пом`якшує або скасовує цивільну відповідальність особи. Якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися  актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується  до прав та обов`язків, що виникли з моменту набрання ним чинності;
- принцип незворотної дії в часі законів та інших нормативно-правових актів закріплено у ч. я ст. 58 Конституції України і суть такого принципу полягає в тому, що дія закону та іншого нормативно-правового акта не може поширюватися на правовідносини, які виникли і закінчилися до набрання чинності цим законом або іншим нормативно-правовим актом. Закріплення принципу незворотної дії в часі законів та інших нормативно-правових актів є гарантією безпеки людини і громадянина, довіри до держави.  Винятки з цього конституційного принципу, тобто надання закону або  іншому нормативно-правовому акту зворотної сили, передбачено частиною першої статті 58 Конституції України, а саме коли Закони або інші нормативно-правові акти пом`якшують або скасовують відповідальність особи (пункт 4 рішення Конституційного Суду України від 05.04.2011 №3-рн/2001 (справа про податки));
- водночас, Конституційний Суд України дійшов висновку, що конституційний принцип про зворотну дію в часі законів та інших нормативно-правових актів може поширюватись на закони та інші нормативно-праві акти, які пом`якшують або скасовують відповідальність юридичних осіб, проте надання зворотної дії в часі таким нормативно-правовим актам може бути передбачено шляхом прямої вказівки про це в законі  або іншому нормативно-правовому акті (абзац 4 пункту 3 рішення  Конституційного Суду України від 09.02.1991 №1 - рп/99 (справа про зворотну дію в часі законів та інших нормативно правових актів)). Отже, на переконання скаржника, судом неправомірно застосовано норми ч. 4 ст. 559 ЦК України, яка діяла на момент виникнення спірних відносин, оскільки первісна редакція норми пом`якшувала відповідальність відповідача;
- положеннями п. 3 ч.2 ст. 275 ГПК України визначено, що суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право визнати не чинним судове рішення суду першої інстанції повністю або частково у передбачених цим Кодексом випадках закрити провадження у справі у відповідній частині;
- відповідно до ч.1 ст. 278 ГПК України судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню повністю або частково в апеляційному порядку із залишенням позову без розгляду або закриттям провадження у справі у відповідній частині з підстав, передбачених статтями 226 та 231 цього Кодексу.
Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями Східного апеляційного господарського суду від 19.08.2022 для розгляду справи №905/309/21 визначено колегію суддів у складі: головуючий суддя (суддя-доповідач) - Чернота Л.Ф., суддя Зубченко І.В., суддя Радіонова О.О.
Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 23.08.2022 р. апеляційну скаргу ОСОБА_1 , м. Макіївка, Донецька область на рішення Господарського суду Донецької області від 04.10.2021 у справі №905/309/21 залишено без руху. Зобов`язано скаржника усунути впродовж 10 днів з моменту отримання цієї ухвали встановлений при поданні апеляційної скарги недолік, а саме надати клопотання (заяву), в якому вказати інші вмотивовані підстави для поновлення пропущеного 20-ти денного строку апеляційного оскарження. Роз`яснено скаржнику, що не усунення недоліків, визначених цією ухвалою, має наслідки, передбачені статтями 174, 260 Господарського процесуального кодексу України. Витребувано з Господарського суду Донецької області матеріали справи №905/309/21. 
06.09.22 за вх. №4916     на виконання ухвали Східного апеляційного господарського суду справу №905/309/21 (у двох томах) було надіслано на адресу суду.
14.09.2022 (в межах встановленого ухвалою від 23.08.2022 строку) від представника скаржника (адвоката Надії Бордунової) надійшло клопотання б/н від 28.08.2022 про усунення недоліків, за змістом якого останній просить суд:
-визнати причину пропуску строку на апеляційне оскарження рішення господарського суду Донецької області від 04.10.2022 по справі №905/309/21 за позов ТОВ «ВІРАМАКС ГРУП» до ОСОБА_1 , за участю у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача, ТОВ «ТСК-КОМФОРТ» про стягнення коштів - поважною;
-поновити відповідачу ОСОБА_1 пропущений строк на апеляційне оскарження рішення господарського суду Донецької області від 04.10.2022.
Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 16.09.2022 р. у справі №905/309/21 поновлено ОСОБА_1 , м. Макіївка, Донецька область пропущений процесуальний строк для подання апеляційної скарги на рішення Господарського суду Донецької області від 04.10.2021 р. у справі №905/309/21. Відкрито апеляційне провадження у справі №905/309/21. Встановлено учасникам справи строк до 03.10.2022р. (включно) для подання відзиву на апеляційну скаргу разом з доказами його (доданих до нього документів) надсилання іншим учасникам справи в порядку ч.2 ст.263 Господарського процесуального кодексу України. Запропоновано учасникам справи в строк до 03.10.2022р. (включно) надати до суду заяви, клопотання та заперечення (у разі наявності), з доказами надсилання їх копії та доданих до них документів іншим учасникам справи в порядку ч.4 ст.262 Господарського процесуального кодексу України. Зупинено дію рішення Господарського суду Донецької області від 04.10.2021 р. (повний текст підписано 18.10.2021 р.) у справі №905/309/21. Запропоновано учасникам справи для прискорення документообігу в межах цієї справи, надсилати їх з використанням програми "Електронний суд" (за умов відповідної реєстрації) або скеровувати документи з засвідченням електронним цифровим підписом упоноваженої особи на електронну адресу Східного апеляційного господарського суду: inbox@eag.court.gov.ua.
Суддя Чернота Людмила Федорівна перебувала на лікарняному (медичний висновок про непрацездатність 4Х А6-3АХ5-4РТ9-5К49 від 03.10.2022).                                                                                                                                                         
В межах строку, від Товариства з обмеженою відповідальністю "ВІРАМАКС ГРУП", м. Одеса надійшов відзив на апеляційну скаргу вих.№ 129/09 від 29.09.2022, за змістом якого останній просить суд:
- прийняти до розгляду відзив ТОВ «ВІРАМАКС ГРУП» на апеляційну скаргу        відповідача;
- у задоволенні апеляційної скарги представника відповідача ОСОБА_1 - адвоката Н.О. Бордунової на рішення господарського суду Донецької області        від 04.10.2021 року у справі №905/309/21 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ВІРАМАКС ГРУП» до ОСОБА_1 , за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача товариства з обмеженою відповідальністю «ТСК -КОМФОРТ», про стягнення боргу - відмовити у повному обсязі;
- рішення господарського суду Донецької області від 04.10.2021 року у справі №905/309/21 - залишити без змін.
Після проведення підготовчих дій в порядку ст. 267 Господарського процесуального кодексу України, Східний апеляційний господарський суд ухвалою від 18.10.2022 призначив розгляд апеляційної скарги (вх. №877 Д/3) ОСОБА_1 , м. Макіївка, Донецька область на рішення Господарського суду Донецької області від 04.10.2021 р. (повний текст підписано 18.10.2021 р.) у справі №905/309/21 на "07" грудня 2022 р. о          09:40 год.
09.11.22 за вх. №6935     від представника ОСОБА_1 - адвоката Надії Бордунової надійшло клопотання з вимогою про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду. 
          Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 21.11.2022                                                                      задоволено       клопотання       представника        ОСОБА_1 ,  м. Макіївка, Донецька       область        адвоката - Бордунової Надії Олександрівни про участь у судовому засіданні       Східного       апеляційного       господарського суду з розгляду       справи №905/309/21, яке відбудеться "07" грудня 2022 р.      о      09:40 год. в режимі       відеоконференції.                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                         
           29.11.2022 від директора Товариства з обмеженою відповідальністю "ВІРАМАКС ГРУП", м. Одеса -     Нікітіна А. (в особі адвоката Жуган Л.В.) на адресу суду надійшло клопотання з вимогою про слухання справи в режимі відеоконференції за допомогою системи "EasyCon" (з додатками, а саме докази направлення даного клопотання учасникам справи), за змістом якого останній просить клопотання про проведення судового засідання у справі №905/309/21 в режимі відеоконференції з власних засобів відео зв`язку - задовольнити. Справу №905/309/21 - слухати "07" грудня 2022 р. о 09 годині 40 хвилин в режимі відеоконференції з власних засобів зв`язку. Особи, які братимуть участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції - представник Товариства з обмеженою відповідальністю "ВІРАМАКС ГРУП", м. Одеса -     адвокат Жуган Любов Володимирівна. Перевіривши     в системі https://vkz.court.gov.ua суд апеляційної інстанції зазначає, що заявник (представник позивача) - адвокат Жуган Любов Володимирівна - (ел. пошта ІНФОРМАЦІЯ_1 , тел. НОМЕР_2 , адреса 65022, м.Одеса, вул. С.Перовської, 6) є зареєстрованим користувачем підсистеми відеоконференцзв`язку ЄСІТС (https://vkz.court.gov.ua), яка дозволяє приймати участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду. Отже, адвокат Жуган Любов Володимирівна має технічну можливість брати учать у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду.
          Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 06.12.2022 задоволено клопотання директора Товариства з обмеженою відповідальністю "ВІРАМАКС ГРУП",              м. Одеса -     Нікітіна А. (в особі адвоката Жуган Л.В.) про участь у судовому засіданні Східного апеляційного господарського суду з розгляду справи №905/309/21, яке відбудеться "07" грудня 2022 р. о     09:40 год. в режимі відеоконференції.

У судовому засіданні 07.12.2022 в режимі відеоконференції представник відповідача (апелянта) ОСОБА_1 наполягав на вимогах, викладених в апеляційній скарзі, просив суд рішення господарського суду Донецької області у справі №905/309/21 за позовом ТОВ "ВІРАМАКС ГРУП" до ОСОБА_1 , за участю у справі у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача, ТОВ "ТСК-КОМФОРТ" про стягнення коштів скасувати. Проваджененя по справі №905/309/21 за позовом ТОВ "ВІРАМАКС ГРУП" до ОСОБА_1 , за участю у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача, ТОВ "ТСК-КОМФОРТ" про стягнення     коштів    - закрити.

Представник позивача - Товариства з обмеженою відповідальністю "ВІРАМАКС ГРУП" на зв`язок в програмі "EasyCon" не вийшли, про що Східним апеляційним господарсьтким судом складено відповідний акт.
Представники від третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача - товариство з обмеженою відповідальністю "ТСК-КОМФОРТ" в судове засідання 07.12.2022 не з`явились, про причини неявки суд не повідомили, хоча про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, про що свідчать відомості картки обліку вихідних документів, а також повідомленнями розміщеними на офіційному веб-сайті «Судова влада України».
Статтею 120 частинами 3, 7 Господарського процесуального кодексу України передбачено наступне:
Виклики і повідомлення здійснюються шляхом вручення ухвали в порядку, передбаченому цим Кодексом для вручення судових рішень. Учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місцезнаходження чи місця проживання під час розгляду справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання ухвала про повідомлення чи виклик надсилається учасникам судового процесу, які не мають офіційної електронної адреси, та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, які забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, за останньою відомою суду адресою і вважається врученою, навіть якщо відповідний учасник судового процесу за цією адресою більше не знаходиться або не проживає.
Також необхідно зазначити, що за змістом статті 2 Закону України "Про доступ до судових рішень" кожен має право на доступ до судових рішень у порядку, визначеному цим Законом. Усі судові рішення є відкритими та підлягають оприлюдненню в електронній формі. Ухвала Східного апеляційного господарського суду від 18.10.2022, якою було призначено розгляд справи на 07.12.2022 о 09:40 год., було оприлюднено на офіційному веб-порталі судової влади України 20.10.2022. 
Судові рішення, внесені до Реєстру, є відкритими для безоплатного цілодобового доступу на офіційному веб-порталі судової влади України. 
Сторони не були позбавлені можливості дізнатися в суді апеляційної інстанції про подальший перебіг питання щодо зазначеної апеляційної скарги та своєчасно ознайомлюватися з відповідними судовими рішеннями в Єдиному державному реєстрі судових рішень.
Також, сторони у розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатися про стан відомого їм судового провадження, та зобов`язані сумлінно користуватися наданими їм процесуальними правами (рішення Європейського суду з прав людини від 03.04.2008 у справі "Пономарьов проти України".)
Враховуючи належне повідомлення учасників справи про дату, час та місце розгляду апеляційної скарги, а також з огляду на те, що явка сторін судом апеляційної інстанції обов`язковою не визнавалась, а наявних матеріалів справи на думку суду достатньо для прийняття законного і обґрунтованого судового рішення, судова колегія дійшла висновку про можливість розгляду справи за відсутності представників позивача та третьої особи.
Відповідно до вимог статей 222, 223 Господарського процесуального кодексу            України фіксування судового засідання здійснювалося за допомогою технічних засобів фіксації та було складено протокол судового засідання. 
У відповідності до вимог частини 1, 2, 4, 5        статті 269 Господарського процесуального кодексу України        суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Розглянувши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, відзиву на неї, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскаржуваного рішення, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на нижче викладене.
Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи,                15.02.2018 між товариством з обмеженою відповідальністю «МГК Вірамакс» (далі - орендодавець), правонаступником якого є товариство з обмеженою відповідальністю "ВІРАМАКС ГРУП"        та товариством з обмеженою відповідальністю        «ТСК-Комфорт» (далі - орендар) було укладено договір оренди обладнання №ВК/А/250/32 (далі - договір), відповідно до умов п. 1.1 якого, орендодавець надає орендарю у тимчасове платне користування (оренду) обладнання, кількість, характеристики, ідентифікуючі ознаки і оціночна вартість якого вказуються у додатках (специфікаціях) до цього договору та актах прийому-передачі обладнання в оренду.
Зобов`язання орендаря підлягає забезпеченню шляхом надання поручителя та укладення відповідного договору поруки (п. 1.4. договору).
Відповідно до п. 2.1 договору передача обладнання в оренду здійснюється на підставі акта прийому-передачі обладнання в оренду, що підписується уповноваженими представниками сторін. 
Згідно п. 2.4. договору акт прийому-передачі обладнання в оренду підписується між сторонами цього договору (або уповноваженими представниками сторін) в місці передачі обладнання - на складі орендодавця за адресою: м. Львів, вул. Кукурудзяна, 2. Дата акту прийому передачі обладнання відповідає даті відвантаження обладнання зі складу орендодавця. Орендар (його представник) у момент передачі обладнання не переконається в його комплектності, обладнання вважається таким, що передане орендарю в комплектному стані. Справність обладнання перевіряється орендарем протягом 3-х календарних днів з моменту підписання акту прийому-передачі обладнання. Якщо після закінчення вищевказаного терміну орендар не звернувся до орендодавця із письмовим повідомленням про несправність отриманого в оренду обладнання, вважається, що таке обладнання передано в справному стані. Орендар підписанням акту прийому-передачі обладнання в оренду підтверджує, що обладнання знаходиться в належній комплектності, претензії до обладнання та документації відсутні, або приймає обладнання в оренду з відповідними зауваженнями. 
Повернення обладнання з оренди, у т.ч. у разі розірвання договору, оформлюється актом прийому-передачі (повернення) обладнання, який підписується уповноваженими представниками сторін (п. 3.1. договору). 
Устаткування вважається повернутим орендодавцю у разі підписання між сторонами цього договору (їх уповноваженими представниками) акта (актів) прийому-передачі (повернення) обладнання (п. 3.7 договору).
Відповідно до п. 3.7.2 договору при виявленні дефектного (поламаного) обладнання, стан якого не дозволяє використовувати його за прямим призначенням, або відсутнього обладнання, орендодавцем в день повернення обладнання, або упродовж 3-х робочих днів, виготовляється акт прийому дефектного товару. В акті прийому дефектного товару описуються недоліки устаткування і міститься фотографія таких недоліків. Акт прийому дефектного товару призначений для виявлення і підсумовування вартості пошкодженого і відсутнього обладнання та його елементів, що підлягають оплаті орендарем, виходячи з вартостей цього обладнання, зазначеним в актах прийому-передачі обладнання при отриманні обладнання в оренду. Акт прийому дефектного товару підлягає підписанню обома сторонами цього договору. Не допускається безпідставне ухилення від підписання акту прийому дефектного товару. На решту з обладнання, яке повернуто орендарем в нормальному стані, без видимих механічних пошкоджень складається акт прийому-передачі, який підлягає підписанню уповноваженими        представниками сторін. 
Згідно п. 3.7.3. договору якщо представник орендаря ухиляється від підписання акту прийому дефектного товару, відмовляється від внесення коментарів по суті виявлених недоліків і відсутніх елементів, орендодавець протягом 3-х робочих днів з моменту оформлення направляє такий акт прийому дефектного товару з супровідним листом і рахунком на оплату за місцезнаходженням (юридичною адресою) орендаря. 
У випадках відмови від отримання кореспонденції від орендодавця (повернення кореспонденції), не підписання акту прийому дефектного товару протягом 3-х робочих днів з моменту отримання такого акту або не направлення орендарем протягом 3-х робочих днів з моменту отримання такого акту аргументованих заперечень по суті виявлених дефектів і недостач (недоліків), вважається, що орендар згоден як з обсягом виявлених дефектів недостач, так і з сумою, що підлягає сплаті орендодавцю за пошкоджене або відсутнє обладнання (його частини). Така згода орендаря дозволяє орендодавцю стягнути належні суми в судовому порядку.                                                                                                   
Згідно п. 4.1 договору нарахування орендної плати починається з наступного дня, зазначеного в акті прийому-передачі обладнання і закінчується днем оформлення акту прийому-передачі (повернення) обладнання з оренди.
Орендар здійснює 100% попередню оплату за користування обладнанням, переданим йому в оренду за умовами цього договору. Нарахування орендної плати починається з наступного дня від дати, зазначеної в акті прийому-передачі обладнання в оренду та закінчується днем оформлення акту прийому-передачі (повернення) обладнання з оренди (пп. 4.1.1 п. 4.1 договору).
Підпунктом 4.1.2 п. 4.1 договору передбачено, що орендна плата сплачується орендарем шляхом щомісячного перерахування грошових коштів на п/р орендодавця не пізніше дати (числа місяця) отримання обладнання в оренду. Тобто, якщо орендар отримав обладнання в оренду 10 числа певного місяця, наступний платіж має бути ним внесений до 10 числа наступного місяця.
У підпункті 4.2.1 п. 4.2 договору сторони погодили, що розмір орендної плати за одиницю орендованого обладнання становить 6500,00 грн. на місяць, у тому числі ПДВ 1083,33 грн.
Відповідно до п. 4.4. договору сторони погодили, що надання послуг за цим договором підтверджується відповідним актом здачі-прийняття робіт (надання послуг), що підписується між обома сторонами цього договору за фактом надання таких послуг. Орендодавець з 1-го по 10-те число місяця, наступного за звітним, надсилає на адресу орендаря відповідний акт здачі-прийняття робіт (надання послуг), у якому зазначений період оренди та нарахована орендна плата за такий період. Орендар зобов`язаний підписати та повернути надісланий йому акт здачі-прийняття робіт (надання послуг) упродовж 3 (трьох) календарних днів від дати отримання такого акту від орендодавця, або у цей же самий строк надіслати орендодавцю відповідні заперечення до цього акту. Сторони погодили, що після спливу вищевказаного терміну вважається, що отриманий від орендодавця акт здачі-прийняття робіт (надання послуг) є погодженим, прийняття орендарем та не потребує додаткового підписання. 
Згідно п. 4.6 договору отримані від орендаря грошові суми у першу чергу спрямовуються на погашення витрат на повернення обладнання при його поверненні, в другу чергу - на погашення штрафних санкцій та відшкодування збитків, у третю чергу - на погашення заборгованості з оренди обладнання. 
Орендар несе повну матеріальну відповідальність за отримане за цим договором орендоване обладнання, відшкодовуючи його вартість, зазначену в додатках (специфікаціях), що є невід`ємними частинами цього договору та в акті прийому-передачі (п. 4.7 договору).
Відповідно до п. 5.2.1. договору орендар зобов`язаний своєчасно і належним чином прийняти орендоване обладнання у оренду, повернути обладнання орендодавцю при припиненні дії цього договору відповідно до зазначених у ньому умов, зокрема, при неузгодженні нового розміру орендної ставки. 
Орендар зобов`язаний своєчасно сплачувати орендну плату, штрафні санкції, відшкодовувати збитки та інші компенсації орендодавцю відповідно до умов цього договору (п. 5.2.2. договору). 
Відповідно до п. 5.2.9 договору орендар зобов`язаний відшкодувати орендодавцю повну вартість пошкодженого, некомплектного або знищеного обладнання, а також вартість ремонту, протягом трьох робочих днів з моменту виставлення орендодавцем рахунку на оплату.               
Згідно п. 6.2 договору у разі невиконання орендарем умов щодо оплати за цим договором орендар сплачує пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ за кожен день прострочення, що обчислюється за весь період дії такого порушення зобов`язання.
У разі прострочення виконання орендарем зобов`язання зі сплати, на останнього покладається відповідальність у вигляді сплати на користь орендодавця 24 (двадцять чотири) % річних відповідно до ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України (п. 6.3. договору). 
Відповідно до п. 7.1 договору по закінченню, або достроковому припиненні терміну дії цього договору орендар передає (повертає) орендодавцю обладнання за актом прийому-передачі обладнання.
Пунктом 7.2 договору сторони погодили, що дострокове розірвання договору можливе лише з ініціативи орендодавця тільки в наступних випадках, зокрема, в разі нездійснення орендарем 1-го і більше чергових платежів, у строки і розмірах, що випливають з умов цього договору. У цьому випадку договір вважається розірваним через 7 календарних днів від дня направлення орендарю письмового повідомлення орендодавця за вказаною в договорі адресою про припинення дії цього договору.
У пункті 8.1 договору сторони погодили, що договір набуває чинності з моменту підписання і діє до 31.12.2018, а в частині виконання зобов`язань - до моменту їх повного виконання. Додаткова угода про продовження терміну цього договору не вимагається. Цей договір для цілей оподаткування вважається договором оперативної оренди.
Вищезазначений договір, додаток та специфікація до нього підписані представниками сторін без зауважень, підписи скріплені печатками.               
Також 15.02.2018 між товариством з обмеженою відповідальністю «МГК ВІРАМАКС» (далі - кредитор), товариством з обмеженою відповідальністю        «ТСК-Комфорт» (далі - боржник) та ОСОБА_1 (далі - поручитель) було укладено договір поруки, відповідно до п. 1.1. якого між кредитором та боржником 15.02.2018 було укладено договір оренди будівельного обладнання №ВК/А/250/32 (надалі - основний договір), згідно якого зобов`язання боржника мають забезпечувати порукою. 
Як вбачається з матеріалів справи, ТОВ «МГК ВІРАМАКС» належним чином виконав свої зобов`язання за договором та передав в оренду ТОВ «ТСК-Комфорт» згідно специфікації від 20.02.2018 року (додаток №1 до договору) будівельні люльки ZLP-630, 6м (цинк) Beijing у кількості 10 шт. загальною вартістю 182963,32 грн з ПДВ, що підтверджується, актом прийому-передачі будівельної люльки ZLP-630 у повній комплектації від 21.02.2018 року (додаток №2 до договору), актом прийому-передачі будівельної люльки ZLP-630 у повній комплектації від 21.02.2018 (додаток №2/1 до договору), актом прийому-передачі будівельної люльки ZLP-630 у повній комплектації від 22.02.2018 року (додаток №2/2 до договору), актом прийому-передачі будівельної люльки ZLP-630 у повній комплектації від 22.02.2018 (додаток №2/3 до договору), актом прийому-передачі будівельної люльки ZLP-630 у повній комплектації від 23.02.2018 (додаток №2/4 до договору), актом прийому-передачі будівельної люльки ZLP-630 у повній комплектації від 23.02.2018 (додаток №2/5 до договору), актом прийому-передачі будівельної люльки ZLP-630 у повній комплектації від 23.02.2018 (додаток №2/6 до договору), актом прийому-передачі будівельної люльки ZLP-630 у повній комплектації від 23.02.2018 (додаток №2/7 до договору), актом прийому-передачі будівельної люльки ZLP-630 у повній комплектації від 23.02.2018 (додаток №2/8 до договору), актом прийому-передачі будівельної люльки ZLP-630 у повній комплектації від 23.02.2018 (додаток №2/9 до договору), які підписано представниками сторін та скріплено їх печатками.
Крім того, матеріалами справи підтверджується, що ТОВ «МГК ВІРАМАКС» надав ТОВ «ТСК-Комфорт» послуги з оренди та ремонту будівельного обладнання за договором, що підтверджується актами здачі-приймання робіт (надання послуг) №ОУ-0000181 за лютий 2018 року на суму 13928,57 грн, №ОУ-0000313 на суму 845,92 грн, №ОУ-0000391 за березень 2018 року на суму 65000,00 грн, №ОУ-0000423 на суму 260,00 грн, №ОУ-0000426 на суму 665,15 грн, №ОУ-0000487 за квітень 2018 року на суму 65000,00 грн, №ОУ-0000468 на суму 792,80 грн, №ОУ-0000471 на суму 550,80 грн, №ОУ-0000472 на суму 550,80 грн, №ОУ-0000579 на суму 971,10 грн, №ОУ-0000582 на суму 670,16 грн, №ОУ-0000583 на суму 386,73 грн, №0000707 за травень 2018 року на суму 65000,00 грн, №ОУ0000751 на суму 1513,81 грн, №ОУ-0000761 на суму 295,58 грн, №ОУ-0000676 на суму 688,00 грн, №0000779 на суму 512,00 грн, №0000876 за червень 2018 року на суму 65000,00 грн, №ОУ-0000883 на суму 2073,74 грн, №ОУ-0000884 на суму 698,56 грн, №ОУ-0000893 на суму 368,51 грн, №ОУ-0000894 на суму 492,75 грн, №ОУ-0000895 на суму 429,18 грн, №ОУ-0000965 на суму 976,13 грн, №ОУ-0000996 на суму 1102,48 грн, №ОУ-0001027 на суму 550,25 грн, №ОУ-0001028 на суму 1260,79 грн, №ОУ-0001029 на суму 1239,52 грн, №ОУ-0001154 за липень 2018 року на суму 65000,00 грн, №ОУ-0001199 на суму 423,91 грн, №ОУ-0001222 на суму 523,24 грн, №ОУ-0001223 на суму 324,25 грн, №ОУ-0001224 на суму 324,95 грн, №ОУ-0001259 на суму 578,80 грн, №ОУ-0001260 на суму 630,88 грн, №ОУ-0001266 на суму 471,60 грн, №ОУ-0001279 за серпень 2018 року на суму 65000,00 грн, №ОУ-0001448 на суму 405,38 грн, №ОУ-0001605 за вересень 2018 року на суму 65000,00 грн, №ОУ-0001675 на суму 751,40 грн, №ОУ-0001690 на суму 532,85 грн, №ОУ-0001772 за жовтень 2018 року на суму 65000,00 грн, №ОУ-0002036 за листопад 2018 року на суму 65000,00 грн, №ОУ-0002195 за грудень 2018 року на суму 65000,00 грн, №ОУ-0000097 за січень 2019 року на суму 65000,00 грн, №ОУ-0000252 за лютий 2019 року на суму 65000,00 грн, №ОУ-0000491 за березень 2019 року на суму 60806,45 грн, №ОУ-0000677 за квітень 2019 року на суму 50700,00 грн, №ОУ-0000862 за травень 2019 року на суму 45500,00 грн, №ОУ-0000932 за червень 2019 року на суму 41600,00 грн.

Разом із тим, як зазначає позивач, ТОВ «ТСК-КОМФОРТ» було сплачено за користування майном та ремонт обладнання грошові кошти в сумі 736 381,51 грн., що підтверджується наявними в матеріалах справи банківськими виписками по особовому рахунку ТОВ «МГК Вірамакс». Сума, що залишилась несплаченою ТОВ «ТСК-КОМФОРТ» за вищезазначеним договором, складає 279    014,81 грн.                
Рішенням Господарського суду Київської області від 15.10.2019 по справі №911/1760/19, яке залишено без змін постановою Північного апеляційного господарського суду 30.01.2020, позовні вимоги товариства з обмеженою відповідальністю «Міжнародна група компаній Вірамакс» до товариства з обмеженою відповідальністю «ТСК-Комфорт» про стягнення 332 390,15 грн. та повернення орендованого майна задоволено повністю. 
Стягнуто з товариства з обмеженою відповідальністю «ТСК-Комфорт» на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Міжнародна група компаній Вірамакс» 279014 (двісті сімдесят дев`ять тисяч чотирнадцять) грн. 81 коп. заборгованості з орендної плати та ремонту, 21548 (двадцять одна тисяча п`ятсот сорок вісім) грн. 10 коп. 24% річних, 31827 (тридцять одна тисяча вісімсот двадцять сім) грн. 24 коп. пені, 6906 (шість тисяч дев`ятсот шість) грн. 85 коп. витрат по сплаті судового збору. Зобов`язано товариство з обмеженою відповідальністю «ТСК-Комфорт» повернути на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Міжнародна група компаній Вірамакс» будівельне обладнання, а саме, будівельні люльки ZLP-630 у кількості 2 штуки., в комплектації згідно наведеного в рішенні переліку. 
Під час ухвалення вищезазначеного рішення,        враховуючи умови договору та норми чинного законодавства, судом було встановлено, що договір оренди обладнання №ВК/А/250/32 від 15.02.2018 року є достроково розірваним з 04.04.2019 відповідно до                       п. 7.2. договору з огляду на надсилання ТОВ «МГК ВІРАМАКС» товариству з обмеженою відповідальністю «ТСК-Комфорт» вимоги №128/03 від 22.03.2019 року про дострокове його        розірвання. 
Відповідно до ч. 4 ст. 75 Господарського процесуального кодексу України обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.
Обставинами справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, є юридичні факти, що призвели до виникнення спірного правовідношення, настання відповідальності або інших наслідків, тобто такі факти, з якими норми матеріального права пов`язують виникнення, зміну чи припинення прав та обов`язків суб`єктів спірного матеріального правовідношення.
Преюдиціальність - обов`язковість фактів, установлених судовим рішенням, що набрало законної сили в одній справі для суду при розгляді інших справ. Преюдиціально встановлені факти не підлягають доказуванню, оскільки їх з істинністю вже встановлено у рішенні чи вироку і немає необхідності встановлювати їх знову, тобто піддавати сумніву істинність і стабільність судового акта, який вступив в законну силу. Суть преюдиції полягає в неприпустимості повторного розгляду судом одного й того ж питання між тими ж сторонами. Правила про преюдицію спрямовані не лише на заборону перегляду фактів і правовідносин, які встановлені в судовому акті, що вступив в законну силу. Вони також сприяють додержанню процесуальної економії в новому процесі. У випадку преюдиціального установлення певних обставин особам, які беруть участь у справі (за умови, що вони брали участь у справі при винесенні преюдиціального рішення), не доводиться витрачати час на збирання, витребування і подання доказів, а суду - на їх дослідження і оцінку. Усі ці дії вже здійснювалися у попередньому процесі, і їхнє повторення було б не лише недоцільним, але й неприпустимим з точки зору процесуальної економії. Для рішень господарських судів важливою умовою преюдиціальності фактів, що містяться в рішенні господарського суду, є суб`єктний склад спору. Отже, преюдиціальне значення мають лише рішення зі справи, в якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Преюдицію утворюють виключно лише ті обставини, які безпосередньо досліджувалися і встановлювалися судом, що знайшло відображення в мотивувальній частині судового акта    (правовий висновок Верховного Суду, викладений у постанові від 24.05.2018 у справі № 922/2391/16).
За твердженнями позивача, 27.03.2019, 09.05.2019 та 21.06.2019 товариством з обмеженою відповідальністю «ТСК-Комфорт» було повернуто орендоване майно з дефектами, що підтверджується актами дефектів № ВМ-00276 від 27.03.2019 на суму                 10 892,54 грн., № ВМ-00277 від 27.03.2019 на суму 3007,50 грн. та № ВМ-00450 від 09.05.2019 на суму 21 517,42 грн., які складені на виконання п. 3.7.2. договору оренди та направлені на адресу ТОВ «ТСК-Комфорт» разом із рахунками на оплату, що підтверджується описами вкладення до цінного листа та фіскальними чеками від 29.03.2019 та від 10.05.2019 (т. 1, а.с. 84-100). 
Разом із тим, ТОВ «ТСК-Комфорт» не було сплачено заборгованість в розмірі                 279 014,81 грн., 24% річних в розмірі 21548,10 грн., пеня в розмірі 31827,24 грн., які стягнуті на підставі рішення Господарського суду Київської області від 15.10.2019 по справі №911/1760/19, а також не було відшкодовано вартість нестачі елементів орендованого обладнання в сумі 35 417,46 грн., визначену на підставі актів дефектів №ВМ-00276 від 27.03.2019, № ВМ-00277 від 27.03.2019 та № ВМ-00450 від 09.05.2019.
Наведені обставини зумовили звернення позивача із даним позовом до суду для захисту своїх прав та охоронюваних законом інтересів.

Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам, з урахуванням правових підстав позовних вимог, колегія суддів виходить з наступного.  

Стаття 2 Господарського процесуального кодексу України визначає, що завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.
Здійснюючи правосуддя, господарський суд захищає права та інтереси фізичних і юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (частина 1 стаття 5 Господарського процесуального кодексу України).
За змістом статей 15, 16 Цивільного кодексу України кожна особа чи суб`єкт господарювання має право на звернення до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного та господарського законодавства.
Враховуючи статус сторін та характер правовідносин між ними, останні (правовідносини) регулюються насамперед відповідними положеннями Господарського і Цивільного кодексів України та умовами укладеного між ними договору оренди обладнання № ВК/А/250/32 від 15.02.2018.
Зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку (ст.509 Цивільного кодексу України та ст.173 Господарського кодексу України).
Згідно ст.ст. 11, 509 Цивільного кодексу України зобов`язання виникають зокрема з договорів. Аналогічні положення встановлені і в ст.ст. 173-175 Господарського кодексу України. 
За приписам вимог статей 759, 760, 762, 763 Цивільного кодексу України унормовано, що за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк; особливості найму окремих видів майна встановлюються цим Кодексом та іншим законом; за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму; договором або законом може бути встановлено періодичний перегляд, зміну (індексацію) розміру плати за користування майном; плата за користування майном вноситься щомісячно, якщо інше не встановлено договором; договір найму укладається на строк, встановлений договором. 
Отже, в контексті зазначених норм укладений між позивачем та відповідачем договір оренди обладнання №ВК/А/250/32 від 15.02.2018 є належною підставою для виникнення у останнього грошових зобов`язань, визначених його умовами.
Відповідно до п. 5.2.9 договору орендар зобов`язаний відшкодувати орендодавцю повну вартість пошкодженого, некомплектного або знищеного обладнання, а також вартість ремонту, протягом трьох робочих днів з моменту виставлення орендодавцем рахунку на оплату.               
Із матеріалів справи вбачається, що 27.03.2019, 09.05.2019 та 21.06.2019                          ТОВ «ТСК-Комфорт» було повернуто орендоване майно з дефектами, що підтверджується актами дефектів №ВМ-00276 від 27.03.2019 на суму 10 892,54 грн., №ВМ-00277 від 27.03.2019 на суму 3007,50 грн. та №ВМ-00450 від 09.05.2019 на суму 21 517,42 грн., які складені на виконання п. 3.7.2. договору оренди та направлені ТОВ «МГК ВІРАМАКС» на адресу ТОВ «ТСК-Комфорт», що підтверджується описами вкладення до цінного листа та фіскальними чеками від 29.03.19 та від 10.05.2019 (т. 1, а.с. 84-100). 
ТОВ «ТСК-Комфорт» у встановлений п. 3.7.3 договору строк (протягом 3-х робочих днів з моменту отримання) заперечень по суті виявлених дефектів і недостач (недоліків) ТОВ «МГК ВІРАМАКС» не направив. 
Таким чином, з огляду на п. 3.7.3. договору, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що ТОВ «ТСК-Комфорт» погодився як з обсягом виявлених дефектів недостач, так і з сумою, що підлягає сплаті орендодавцю за пошкоджене або відсутнє обладнання (його частини), визначену на підставі актів дефектів № ВМ-00276 від 27.03.2019 на суму 10    892,54 грн., № ВМ-00277 від 27.03.2019 на суму 3007,50 грн. та       №ВМ-00450 від 09.05.2019 на суму 21 517,42 грн.        
Судова колегія апеляційної інстанції погоджується з висновками місцевого господарського суду про задоволення позовних вимог в частині стягнення вартості нестачі обладнання в сумі 35 417,46 грн.                             
У подальшому, 15.02.2018 між товариством з обмеженою відповідальністю «МГК ВІРАМАКС» (далі - кредитор), товариством з обмеженою відповідальністю «ТСК-Комфорт» (далі - боржник) та ОСОБА_1 (далі - поручитель) було укладено договір поруки, відповідно до п. 1.1. якого між кредитором та боржником 15.02.2018 було укладено договір оренди будівельного обладнання № ВК/А/250/32 (надалі - основний договір), згідно якого зобов`язання боржника мають забезпечувати порукою.
Відповідно до п. 1.2. договору поруки на виконання умов основного договору, поручитель зобов`язується солідарно відповідати перед кредитором за виконання всіх зобов`язань боржника (у повному обсязі), що випливають з основного договору, а також нести відповідальність перед кредитором за допущені боржником порушення (прострочення).
Згідно п. 1.3. договору поруки у разі порушення боржником свого зобов`язання за основним договором, боржник і поручитель несуть солідарну відповідальність перед кредитором.                             
У разі невиконання умов основного договору або виконання основного договору, але з порушенням порядку і строків оплати, передбачених основним договором, кредитор має право за власним вибором звернутися з вимогами про належне виконання зобов`язання як безпосередньо до боржника, так і до поручителя (п 3.1. договору поруки). 
Згідно п. 3.2. договору поруки вимоги кредитора направляються на адресу боржника та поручителя у письмовій формі і повинні бути виконані в повному обсязі в строк, що не перевищує 5-ти робочих днів з моменту отримання вищевказаної вимоги.
Відповідно до п. 4.1.1. договору поруки поручитель зобов`язаний при порушенні боржником зобов`язань перед кредитором за основним договором виконати за боржника зобов`язання у 5-ти денний термін з дня отримання вимоги від кредитора.
Згідно п. 4.4.1. договору поруки у разі невиконання боржником своїх зобов`язань за основним договором, кредитор має право у 5-ти денний термін звернутися до поручителя з вимогою про виконання таких зобов`язань. 
Відповідно до п. 5.1. договору він набуває чинності з моменту його підписання сторонами і діє до моменту припинення дії основного договору, крім випадків, визначених у ст. 559 Цивільного кодексу України.
Вищезазначений договір підписаний представниками сторін без зауважень.
Частинами 1, 2 статті 554 Цивільного кодексу України встановлено, що у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.
Частиною 1 статті 543 Цивільного кодексу України у разі солідарного обов`язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов`язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо.
Згідно ч.4. ст. 559 Цивільного кодексу України порука припиняється після закінчення строку поруки, встановленого договором поруки. Якщо такий строк не встановлено, порука припиняється у разі виконання основного зобов`язання у повному обсязі або якщо кредитор протягом трьох років з дня настання строку (терміну) виконання основного зобов`язання не пред`явить позову до поручителя. 
Суд першої інстанції правомірно зазначив, що поняття "строк договору", "строк виконання зобов`язання" та "термін виконання зобов`язання" згідно з приписами                          ЦК України мають різний зміст.
Так, відповідно до положень ч. 1 ст. 251 ЦК України строком є певний період часу, зі спливом якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення. А згідно з частиною другою цієї статті терміном є певний момент часу, з настанням якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення.
Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами, а термін - календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати (стаття 252 ЦК України).
Строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору (частина перша статті 631 ЦК України). Цей строк починає спливати з моменту укладення договору (частина друга вказаної статті), хоча сторони можуть встановити, що його умови застосовуються до відносин між ними, які виникли до укладення цього договору (частина третя цієї статті). Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору (частина четверта статті 631 ЦК України).
Таким чином, закінчення строку договору, який був належно виконаний лише однією стороною, не звільняє другу сторону від відповідальності за невиконання чи неналежне виконання нею її обов`язків під час дії договору.
Поняття «строк виконання зобов`язання» і «термін виконання зобов`язання» охарактеризовані у ст. 530 ЦК України. Згідно з приписами частини першої вказаної статті, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). З огляду на викладене, строк (термін) виконання зобов`язання може збігатися зі строком договору, а може бути відмінним від нього, зокрема, коли сторони погодили строк (термін) виконання ними зобов`язання за договором і визначили строк останнього, зазначивши, що він діє до повного виконання вказаного зобов`язання.
Вищезазначена правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 28.03.2018 у справі №444/9519/12. 
Проаналізувавши п. 5.1. договору поруки від 15.02.2018 суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що сторонами не було узгоджено строк його дії. 
У зв`язку з викладеним, у даному випадку підлягає застосуванню ч. 4 ст. 559 Цивільного кодексу України, відповідно до якої у випадку, якщо строк поруки не встановлено, порука припиняється у разі виконання основного зобов`язання у повному обсязі або якщо кредитор протягом трьох років з дня настання строку (терміну) виконання основного зобов`язання не пред`явить позову до поручителя. 
При дослідженні матеріалів справи судом встановлено, що позивачем не пропущено строк для пред`явлення позову до відповідача як поручителя за договором поруки від 15.02.2018 у зв`язку з неналежним виконанням ТОВ «ТСК-Комфорт» зобов`язань за договором оренди обладнання №ВК/А/250/32 від 15.02.2018, в забезпечення виконання якого було укладено договір поруки.
Надалі, 14.10.2020 між товариством з обмеженою відповідальністю «МІЖНАРОДНА ГРУПА КОМПАНІЙ ВІРАМАКС» (далі - первісний кредитор) та товариством з обмеженою відповідальністю "ВІРАМАКС ГРУП" (далі - новий кредитор) було укладено договір відступлення права вимоги (далі - договір), відповідно до п. 1.1. якого ним регулюються правовідносини, пов`язані з відступленням початковим кредитором новому кредитору права вимоги, що належить первісному кредитору щодо наступних боржників:
- товариства з обмеженою відповідальністю «ТСК-КОМФОРТ», код ЄДРПОУ 37438209, 84331, Донецька обл., місто Краматорськ, бульвар Краматорський, буд 18;
- ОСОБА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , паспорт НОМЕР_3 , виданий 10.12.2009 Кіровським РВ Макіївського МУ ГУ МВС України в Донецькій області, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 .
Відповідно до п. 1.2 договору права вимоги первісного кредитора базуються на підставі:
- договору оренди обладнання № ВК/А/250/32 від 15.02.2018 року;
- договору поруки від 15.02.2018 року;
- рішення господарського суду Київської області від 15.10.2019 по справі №911/1760/19;
- наказу №911/1760/19, виданого господарським судом Київської області 14.11.2019;
- постанова про відкриття виконавчого провадження від 18.11.2019 ВП № 60646721. 
Згідно п. 1.3. договору сукупний розмір боргового зобов`язання боржника перед первісним кредитором, утворений внаслідок неналежного виконання зобов`язань боржником складає 384 720,46 грн., з яких:
- 279 014,81 (двісті сімдесят дев`ять тисяч чотирнадцять грн.) 81 коп. - заборгованість з орендної плати та ремонту;
- 21548,10 (двадцять одна тисяча п`ятсот сорок вісім грн.) 10 коп. - 24 відсотки річних;
- 31    827,24 (тридцять одна тисяча вісімсот двадцять сім грн.) 24 коп. - розмір пені;
- 6906,85 грн. (шість тисяч дев`ятсот шість грн.) 85 коп. - витрати по сплаті судового збору;
- 45    423,46 (сорок п`ять тисяч чотириста двадцять три) грн. 46 коп. - вартість нестачі елементів орендованого обладнання.
В матеріалах справи наявна копія повідомлення про заміну кредитора у зобов`язанні від 18.12.2020 ТОВ «ВІРАМАКС ГРУП» з доказами його направлення відповідачу та третій особі (т.1, а.с. 130-131), яким повідомлено вказаних осіб про відступлення йому права вимоги за договором оренди обладнання №ВК/А/250/32 від 15.02.2018 та договором поруки від 15.02.2018.
Відповідно до п.1 ч.1 ст.512 Цивільного кодексу України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений, зокрема, у разі передачі ним своїх прав іншій особі за правовими діями (цесія).
Згідно ст. 514 Цивільного кодексу України, до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
Відповідно до ст. 516 Цивільного кодексу України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням.
          Згідно ст. 599 Цивільного Кодексу України зобов`язання припиняється його виконанням, проведеним належним чином.
Відступлення права вимоги є договірною передачею вимог первісного кредитора новому кредиторові та відбувається на підставі укладеного між ними правочину, при цьому заміна кредитора саме у зобов`язанні допускається протягом усього часу існування зобов`язання, якщо це не суперечить договору та не заборонено законом.
Враховуючи вище викладене, судова колегія апеляційної інстанції погоджується з висновками суду першої інстанції про доведення факту зміни кредитора за договором оренди обладнання №ВК/А/250/32 від 15.02.2018 та договором поруки від 15.02.2018. Таким чином, стягненню з відповідача на користь товариства з обмеженою відповідальністю "ВІРАМАКС ГРУП" підлягають заявлені до стягнення суми по справі №905/309/21.
          Також, судова колегія апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити таке.
За змістом апеляційної скарги відповідач вказує, що підставою скасування оскаржуваного рішення є те, що дана справа не підвідомча господарському суду. А відтак, провадження у справі підлягає закриттю. Так як у даній справі мають місце правовідносини, що виникли з договору поруки, укладеного між юридичною особою    ТОВ «ВІРАМАКС ГРУП» та фізичною особою відповідачем ОСОБА_1 . Тобто відносини виникли з правочину, стороною якого є фізична особа, що виключає підвідомчість цієї справи для господарського суду.
Судова колегія апеляційної інстанції вважає такі твердження відповідача необґрунтованими з огляду на наступне.
          Матеріалами справи підтверджується, що 15.02.2018 року між ТОВ «МГК ВІРАМАКС» (орендодавець) та ТОВ «СТК-КОМФОРТ» (орендар) було укладено договіроренди обладнання №ВК/А/250/32 (договір оренди) на підставі чого орендар отримав в оренду будівельні люки ZLP-630 укількості 10 шт.
          В якості забезпечення зобов`язвнь за договором оренди, 15.02.2018 було укладено договір поруки між ТОВ «МГК ВІРАМАКС», ТОВ «ТСК-КОМФОРТ» та ОСОБА_1 .
У подальшому, 14.10.2021 між ТОВ «МГК ВІРАМАКС» та ТОВ «ВІРАМАКС ГРУП», відповідно до вимог статей 512-519 Цивільного кодексу України, укладено договір про відступлення права вимоги за договором оренди будівельного обладнання №ВК/А/250/32 від 15.02.2018 та договору поруки від 15.02.2018.
Листом від 18.12.2018 відповідача повідомлено про заміну кредитора, що підтверджується фіскальним чеком та описом вкладення про направлення замовної поштової кореспонденції.
Приписами Цивільного кодексу України унормовано, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
За даною справою орендні відносини тривали із порушенням умов договору оренди та орендар не виконав свої зобов`язання за договором оренди позивач звернувся з позовом як до орендаря так і до поручителя.
Рішенням господарського суду Київської області від 15.10.2019 у справі №911/1760/19 позов  ТОВ «МГК ВІРАМАКС» до ТОВ «ТСК-КОМФОРТ» про стягнення заборгованості та повернення майна, задоволено  у повному обсязі. Стягнуто з ТОВ «ТСК-КОМФОРТ» на користь ТОВ «МГК ВІРАМАКС» 279014,18 грн заборгованості з орендної плати та ремонту, 21548,10 грн - 24% річних, 31827,24 грн. -пені,  6906,85 грн  - витрат по сплаті судового збору. Зобов`язано ТОВ «ТСК-КОМФОРТ» повернути на користь ТОВ «МГК ВІРАМАКС» будівельне обладнання а саме, будівельні люльки ZLP-630 у кількості 2 штуки, в комплектації згідно наведеного переліку у рішенні суду.
На виконання вказаного рішення судом 14.11.2019 року видано відповідний наказ.
Постановою Північного апеляційного господарського суду від 30.01.2020 рішення  суду першої інстанції залишено без змін.
Стаття 554 ЦК України  встановлює, що у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальнвссть поручителя. Поручитель відповідає пере кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу,процентів, неустойки, відшкодування зюитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Особи, які спільно дали поруку, відповідають перед кредитором солідарно, якщо інше не встановлено договором поруки.
Приписами статті 543 ЦК України унормовано,  уразі солідарного обов`язку юоржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов`язку частково або у поному обсязі як від усіх боржників разом, твк і від будь-якого з них окремо.
Право особи заявити однорідні позовні вимоги до кількох відповідачів передбачена у процесуальному законі незалежно від того, чи існує між цими відповідачами солідане  зобов`язання. Тому можливим є пред`явлення позову до кількох відповідачів стосовно стягнення заборгованості за одним кредитним договором солідарно з позичальника та кількох поручителів, якщо останні не є солідарними божникам між собою.
Відповідно до п 1.2 договору поруки на виконання умов основного договору, поручитель зобов`язаний солідарно відповідати перед кредитром за виконання всіх зобов`язань боржника (в повному обсязі), що виходять із основного договору, а також нести відповідальність перед кредитором за допущені боржником порушення (прострочки).
За договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку.
За змістом поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку та відповідає перед кредитром за порушення зобов`язання боржником. Вимога до поручителя може бути пред`явлена  включно за умови настаннч обставин, передбачених абзацом 2 частиною 1 статті 543 ЦК України - випадку порушення зобов`язання боржником.
Відповідно до ч. 1 ст. 543 ЦК України у разі солідарного обов`язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов`язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників, так і в будь-якого з них окремо.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 13.03.2018 у справі №415/2542/15-ц висвітлено позицію щодо підвідомчості господарським судам спорів про стягнення заборгованості з фізичної особи, яка не є підприємцем, за договором поруки, який забезпечує виконання господарського зобов`язання.
Отже, стаття 1 ГПК України (у редакції, чинній до 15 груня 2017 року) обмежувала участь фізичних осіб у господарському судочинстві окремими категоріями спорів, до яких не було віднесено спори щодо виконання умов кредитного договору між кредитором, боржником за основним зобов`язанням і поручителями, частина з яких є фізичними особами.
Натомість, ЦПК України (у редакції, чинній до 15 грудня 2017 року) не містив обмежень щодо розгляду спорів з такм предметом залежно від суб`єктного складу учасників процесу.
Тому, позовні вимоги кредитора до поручителів, які не мають солідарного обов`язку, та до боржника за основним зобов`язанням щодо стягнення заборгованості за кредитним договором, подані до суду до набрання чинності Законом Україги «Про внесення змін до Господарського процесуального  кодексу України, Цивільного кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» від 03 жовтня 2017 року №2147-VIII, підлягають розгляду в порядку цивільного судочинства.
Відповідно до пункту 1 частини першої статті 20 ГПК України у редакції вказаного Закону України господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають, зокрема, при виконанні правочинів у господарській діяльності, крім правочинів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем, а також у спорах щодо правочинів, укладених для забезпечення  виконання зобов`язання, сторонами якого є юридичні особи та (або) фізичні особи - підприємці.
Адже з дати набрання чинності ГПК України в редакції Закону України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» від 03 жовтня 2017 року №2147-VIII господарські суди  мають юрисдикцію, зокрема, щодо розгляду  спорів стосовно правочинів, укладених для  забезпечення виконання основного зобов`язання, якщо сторонами цього основного зобов`язання є юридичні особи та (або) фізичні особи-підприємці. У цьому випадку суб`єктний склад сторін правочинів, укладених для забезпечення виконання основного зобов`язання, не має значення для визначення юрисдикції господарського суду щодо розгляду відповіднох справи.
Таким чином, 15.12.2017 року у випадку об`єднання правових вимог щодо виконання кредитного договору з вимогами щодо виконання договорів поруки, укладених для забезпечення основного зобов`язання, спір має розглядатися за правилами господарського чи цивільного судочинства залежно від сторін основного зобов`язання.
Велика Палата Верховного Суду проаналізувала зміст п.1 ч. 1 ст. 20 ГПК України та  дійшла висновку, що з дати набрання чинності ГПК України в редакції Закону України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» від 03 жовтня 2017 року №2147-VIII- господарські суди мають юрисдикцію, зокрема щодо розгляду спорів стосовно правочинів, укладених для забезпечення основного зобов`язання, не має значення для визначення юрисдикції господарського суду щодо розгляду відповідної справи.
Також відповідно до правового висновку викладеного у постанові Великої Палати Верховного Суду від 02 жовтня 2018 у справі №910/1733/18 у п. 5.11 якої зазначено: вказуючи, що прийняття до розгляду господарським судом позову до фізичної особи неминуче порушить права та законні інтереси цієї особи, суди попередніх інстанцій  залишили поза увагою те, що за статею 45 ГПК України сторонами в судовому процесі - позивачами і відповідачами можуть бути, зазначені в статті 4 Цього Кодексу, тобто і фізичні особи, які не є підприємцями, а випадки, коли спори, стороною яких є фізична особа, що не є підприємцем, чітко визначені положеннями статті 20 ГПК України. 
Пунктом 5.12 вищевказаної постанови встановлено: отже, враховуючи викладене, з дати набрання чинності ГПК України в редакції Закону України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального  кодексу  України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» від 03.10.2017 року №2147 - VIII до юрисдикції господарських судів належать спори щоло розгляду спорів стосовно правочинів, укладених для забезпечення  виконання основного зобов`язання, якщо сторонами цього основного зобов`язання є юридичні особи та (або) фізичні особи - підприємці. У цьому випадку суб`єктний склад сторін правочинів, укладених для забезпечення виконання основного зобов`язання, не має значення для визначення юрисдикції господарського суду щодо розгляду відповідної справи.
У п. 5.13 зазначено, що положення пункту частини першої статті 20 ГПК України не пов`язують також належність до господарської юрисдикції справ у спорах щодо правочинів, укладених для забезпечення виконання основного зобов`язання, якщо сторонами цього основного зобов`язання є юридичні особи та (або) фізичні особи-підприємці, з обє`днанням таких позовних вимог із вимогами до особи - боржника за основним зобов`язанням.
Крім цього, відповідач за змістом апеляційної скарги зазначив, що задовольняючи позовні вимоги суд виходив із того, що між сторонами укладено договір поруки строк дії якого не зазначено. А відтак, застосовано приписи норм цивільного кодексу, які регулюють дані правовідносини в частині строку дії даного зобов`язання (три роки з дня настання строку (терміну) виконання основного зобов`язання ), а саме ч. 4 ст. 559 ЦК України в редакції,що діяла на час прийняття рішення суду. 
Однак на момент укладення договору діяла інша редакція цієї статті, так ч.4 ст.559 ЦК України (в редакції чинній на час укладання договору) - порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців з дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя, якщо інше не передбачено законом. Якщо строк основного зобов`язання не встановлений або встановлений  моментом пред`явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред`явить позову до поручителя протягом одного року з дня укладення договору поруки, якщо інше не передбачено законом.
Тобто внесеними змінами до ст. 559 ЦК України законодавець збільшив строк пред`явлення вимоги до боржника з шести місяців до трьох років, а відтак судом застосовано трирічний термін звернення.
З урахуванням зазначеного представник відповідача вважає, що судом неправомірно застосовано приписи ч. 4 ст. 559 ЦК Украхни, в редакції, яка діяла на момент виникнення спірних відносин, оскільки первісна редакція норми пом`якшувала відповідальність відповідача.
Судова колегія апеляційної інстанції не погожується з такими  твердженнями відповідача, оскільки, судом першої інстанції встановлено, що за предметом договору поруки від 15.02.2018, п. 1.2 поручитель зобов`язався солідарно відповідати перед кредитором за виконання всіх зобов`язань боржника (у повному обсязі), що випливають з основного договору, а також нести відповідальність перед кредитором за допущені боржником порушення (прострочення).
Згідно п.1.3 договору поруки у разі порушення боржником свого зобов`язання з основним договором, боржник і поручитель несуть солідарну відповідальність перед кредитором.
          Відповідно до п. 1.4 договору поруки поручитель свідчить, що він ознайомлений з усіма штрафними санкціями, які можуть бути до нього застосовані в разі неналежного виконання боржником умов основного оговору.
          У разі невиконання умов основного договору, або виконання умов основного договору з порушенням порядку і строків оплати, передбачених основним договром, кредитор має право за власним вибором звернутися з вимогами про належне виконання зобов`язання як безпосередньо до боржника, так і до поручителя (п. 3.1 договору поруки).
          Також оскаржуваним рішенням суду першої інстанції зазначено, що відповідно до п.5.1 договору поруки він набуває чинності з моменту його підписання сторонами і діє до моменту припинення дії основного договору, крім випадків, визначених у                                            ст. 55 Цивільного кодексу України.
          Вищезазначений договір підписаний представниками сторін без зауважень. Тобто поручитель при укладенні договору поруки не обмежив жодних умов, щодо строку пред`явлення до нього вимоги.
          Згідно з ч.1 ст.509 ЦК України зобов`зяання має  правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити грощі тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
          Відповідно о ч. 2 ст. 509 ЦК України зобов`язання виникають з підстав, встановлених статею 11 цього кодексу.
          Підставми виникнення цивідьних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інши правочини (п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України).
          Частиною 1 ст. 626 ЦК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
          Договір є обов`язковим для виконання сторонами, згідно умов ст. 629 ЦК України.
          Виконання зобов`язання може забезпечуватися порукою, як одним із видів забезпечення виконання зобов`язання (частина перша ст. 546 ЦК України).
          Правочин щодо забезпечення виконання зобов`язання вчиняється у письмові формі. Правочин щодо забезпечення виконання зобов`язання  вчиняється у письмовій формі. Правочин щодо забезпечення виконання зобов`язання, вчинений їз неодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 547 ЦК України).
          За договором поруки поручитель поручається перд кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржника (частина 533 ЦК України).
          У разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредиторм як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя ( ч. 1 ст. 554 ЦК України). Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки (ч. 2 ст. 554 ЦК України).
          Отже, порука є спеціальним додатковим заходом майнового характеру, спрямованим на забезпечення виконання основного зобов`язання. Підставою поруки є договір, що встановлює зобов`язальні правовідносини між особою, яка забезпечує виконання зобов`язання боржника, та кредитором боржника.
          Обсяг відповідальності поручителя визначається як умовами договору поруки, так і умовами основного договору, яким визначено обсяг зобов`язань юоржника, забезпечення виконання яких здійснює поручитель (частина перша, друга статті 533 ЦК України).
          За даною справою, суд першої інстанції враховуючи п. 5.1 договору поруки від 15.02.208 дійшов обгрунтованого висновку, що сторонами не було узгоджено строк його дії. 
          У зв`язку з чим, у даному випадку підлягає застосуванню ч.4 ст. 559 ЦК України, відповідно до якої у випадку, якщо строк поруки не встановлено, порука припиняється у разі виконання основного зобов`язання у повному обсязі або якщо кредитор протягом трьох років з дня настання строку (терміну) викконання основного зобов`язання  не пред`явить позову до поручителя.
          При цьому судом враховано, що спірна заборгованість виникла у період з 23.12.2018 року по 01.07.2019, з підстав чого, суд у відповідності до чинного законодавства зазначива, що позивачем не пропущено строк пред`явлення позову до відповідача як поручителя.
          В свою чергу, зміни до ч. 4 ст. 559 ЦК України набрали чинності пісяля публікації 03.11.2018 року у офіційному виданні «Голос України» Закону України №2478-VIII від  03.07.2018 року.
          Тобто спірні правовідносини виникли після набрання чинності новою редакцією                 ч. 4 ст.559 ЦК України, що дає підстави застосувати до них норми чинного матеріального права.
          Так дійсно, згідно ст. 5 ЦК України акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. Акт цивільного законодавства не має зворотної дії у часі, крім випадків, коли він пом`якшує або скасовує цивідьну відповідальність особи. Якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства зостосовується до прав та обов`язків, що виникли з моменту набрання ним чинності.
          Враховуючи вищенаведене, судова колегія дійшла висновку, що господарський суд Донецької області правомірно застосував трирічний термін позовної давності до стягнення боргу, що виник у період з 23.12.2018 по 01.07.2019, тобто після набрання чинності                   ч. 4 ст. 559 ЦК України (в редакції Закону №2478-VIII від 03.07.2018), яка почала діяти з 04.11.2018.
          У зв`язку із цим апеляційна скарга ОСОБА_1 не підлягає задоволенню. Підстави для закриття провадження у справі №905/309/21 відсутні. А тому, рішення господарського суду Донецької області від 04.10.2021 року підлягає залишенню без змін.
Європейський суд з прав людини у рішенні від 10.02.2010 у справі "Серявін та інші проти України" зауважив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1    статті 6 Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод       (далі - Конвенція) зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.
У справі "Трофимчук проти України" (№4241/03, §54, ЄСПЛ, 28 жовтня 2010 року) Європейський суд з прав людини також зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід.
Східний апеляційний господарський суд вважає, що хоча поняття «обґрунтованого» рішення не можна тлумачити як таке, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент учасників справи, а міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення, проте суд у будь-якому випадку, навіть без відображення окремих аргументів у своєму рішенні (якщо він вважає їх такими, що не впливають на    правильне рішення спору або не відносяться до суті справи), в силу імперативних приписів       статті 236 ГПК України       повинен під час розгляду справи надати оцінку особливо тим аргументам учасників справи, оцінка яких є необхідною для правильного вирішення спору.
Суд зауважує, що чітке обґрунтування та аналіз є базовими вимогами до судових рішень та важливим аспектом права на справедливий суд.
Гарантуючи право на справедливий судовий розгляд,    стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод       не встановлює жодних правил щодо допустимості доказів або їх оцінки, що є компетенцією виключно національних судів першої та апеляційної інстанцій. Проте зважаючи на прецедентну практику Європейського суду з прав людини, суд зобов`язаний мотивувати свої дії та рішення, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті.
Частиною 1 статті 276, встановлено підстави для залишення апеляційної скарги без задоволення, так у вказаній статті зазначено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Колегія суддів апеляційної інстанції з огляду на викладене зазначає, що відповідачу за даною справою надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах, а інші доводи, викладені в апеляційній скарзі, не спростовують вказаного висновку.
Оскаржуване рішення суду першої інстанції ухвалено з дотриманням норм матеріального і процесуального права.
Апеляційна скарга      ОСОБА_1 , м. Макіївка, Донецька область на рішення господарського суду Донецьої області від 04.10.2021 р. (повний текст підписано 18.10.2022 р.) у справі №905/309/21 задоволенню не підлягає.
Витрати зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на скаржника у відповідності до вимог статті 129 Господарського процесуального кодексу України.
Керуючись статтями 129, 269, 270, 273, 275, 276, 281 - 284 Господарського процесуального кодексу України, Східний апеляційний господарський суд, - 
П О С Т А Н О В И В:
1. Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , м. Макіївка, Донецька область залишити без задоволення. 
2. Рішення господарського суду Донецької області від 04.10.2021 р. (повний текст підписано 18.10.2021 р.) у справі №905/309/21 залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття.
                   Порядок і строки оскарження передбачені статтями 286-289 Господарського процесуального кодексу України.                                                        
          Повний текст постанови складено та підписано 07.12.2022 р.        

Головуючий суддя                                                                    Л.Ф. Чернота

Суддя                                                                                           І.В. Зубченко  

Суддя                                                                                           О.О. Радіонова