ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/2866/22 Справа № 175/3376/21 	  	Головуючий у першій інстанції: Васюченко  О. Г. Суддя-доповідач: Красвітна  Т. П.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
04 жовтня 2022 року колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:
головуючого –                        Красвітної Т.П., 
суддів:                                Свистунової О.В., Єлізаренко І.А,
за участю секретаря                 Сахарова Д.О., 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу по апеляційній скарзі Акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" на рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 21 грудня 2021 року по справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк», приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Бондар Ірини Михайлівни, третя особа - приватний виконавець виконавчого округу Дніпропетровської області Сивокозов Олександр Миколайович, про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, –

ВСТАНОВИЛА:

У серпні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з даним позовом, посилаючись на те, що йому стало відомо про відкриття виконавчого провадження №65593143 приватним виконавцем виконавчого округу Дніпропетровської області Сивокозовим О.М. з виконання виконавчого напису №2209, виданого 18.12.2018 року приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Бондар І.М. щодо звернення стягнення на нерухоме майно, що знаходить за адресою: АДРЕСА_1 – для задоволення грошових вимог АТ КБ «ПриватБанк» в розмірі 12144614,38 грн. ОСОБА_1 зазначає, про те, що він не отримував виконавчий напис №2209 та постанову про відкриття виконавчого провадження щодо виконання цього виконавчого напису. Отримавши лист від приватного виконавця Сивокозова О.М. №4630 від 02.08.2021 року із інформацією про наявність виконавчого провадження та виходячи з наявної інформації, вважає, що вищевказаний виконавчий напис винесено безпідставно та з порушенням вимог чинного законодавства, визначений у виконавчому написі розрахунок заборгованості за виконавчим написом №2209 не є достовірним та не відповідає змісту його відносин з АТ КБ «ПриватБанк». Тому позивач просив визнати таким, що не підлягає виконанню, виконавчий напис №2209, вчинений приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Бондар І.М. 18 грудня 2018 року, про звернення стягнення на нерухоме майно, що належить ОСОБА_1 та знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 – для задоволення грошових вимог АТ КБ «ПриватБанк» в розмірі 12144614,38 грн.
Рішенням Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 21 грудня 2021 року позовні вимоги задоволено частково. Визнано виконавчий напис, вчинений приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Бондар І.М. 18 грудня 2018 року, зареєстрований в реєстрі за №2209 про стягнення ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» - таким, що не підлягає виконанню. У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Бондар І.М. про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, відмовлено. Стягнуто з АТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 судовий збір в сумі 908,00 грн., витрати на правничу допомогу в сумі 3000,00 грн. 
В апеляційній скарзі АТ КБ "ПриватБанк", посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм процесуального права, ставить питання про скасування оскаржуваного рішення в частині стягнення правничої допомоги і ухвалення нового судового рішення про відмову в задоволенні позову. 
Колегія суддів звертає увагу, що про час та місце слухання даної справи апеляційним судом учасники справи повідомлені належним чином у відповідності до вимог ст. 128-130 ЦПК України, що підтверджується матеріалами справи. 
Місцезнаходженням відповідача АТ КБ "ПриватБанк" є м. Київ, а місцем проживання позивача є смт. Обухівка Дніпровського району Дніпропетровської області. На день розгляду даної справи у вказаних регіонах не ведуться активні бойові дії, поточна обстановка є стабільною. Також, колегія суддів зауважує, що в матеріалах справи відсутні докази неможливості направлення АТ КБ "ПриватБанк", як юридичної особи, свого представника в судове засідання, а також доказів того, що він не має можливості, за об`єктивних обставин, брати участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції за допомогою технічних засобів, визначених ЦПК України. 
У даній справі питання права не становлять особливої складності. Судовий захист повинен відповідати умовам процесуальної економії, враховуючи, що пунктами 10, 11 частини 2 статті 2 ЦПК України визначено, що одними із основних принципів цивільного судочинства є розумність строків розгляду справи судом та неприпустимість зловживання процесуальними правами. З урахуванням викладеного вище, колегія суддів дійшла висновку про можливість розгляду справи за відсутності учасників процесу. 
Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для часткового задоволення апеляційної скарги, часткового скасування оскаржуваного рішення з ухваленням у скасованій частині нового судового рішення, виходячи з наступного. 
Встановлено судом та стверджується зібраними у справі доказами, що 18.12.2018 року приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Бондар І.М. вчинений виконавчий напис, зареєстрований в реєстрі за №2209, яким нотаріус пропонує звернути стягнення на нерухоме майно, що належить ОСОБА_1 та знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 – для задоволення грошових вимог АТ КБ «ПриватБанк» в розмірі 12144614,38 грн., на підставі договору іпотеки №DNHDGA0000000553 від 25.03.2008 року. 
Згідно змісту вказаного вище виконавчого напису, за рахунок коштів, отриманих від реалізації нерухомого майна, нотаріус пропонує задовольнити вимоги АТ КБ «Приватбанк» шляхом перерахування коштів на рахунок № НОМЕР_1 в АТ КБ «ПриватБанк», у розмірі: заборгованість за кредитом – 72646,23 доларів США, заборгованість за відсотками – 77587,97 доларів США, комісія – 3039,09 доларів США, пеня – 279771,16 доларів США, що всього становить 433044,45 доларів США, що за курсом на 19.10.2018 року становить 12141114,38 грн. та витрати пов`язані із вчиненням виконавчого напису – 3500,00 грн.; всього, з урахуванням витрат пов`язаних із вчиненням виконавчого напису, становить 12144614,38 грн.; строк за який провадиться стягнення - десять років шість місяців двадцять чотири дні, а саме з 25.03.2008 року по 19.10.2018 року. 
17.08.2021 року приватним виконавцем виконавчого округу Дніпропетровської області Сивокозов О.М. винесено постанову про опис та арешт майна (коштів) боржника у виконавчому провадженні №65593143 з примусового виконання виконавчого напису №2209 від 18.12.2018 року, виданого приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Бондар І.М. про звернення стягнення на нерухоме майно – житловий будинок та земельну ділянку, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 30-32). 
Також встановлено, що рішенням Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 30.05.2017 року у цивільній справі №175/1534/13-ц позовні вимоги ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа – Служба у справах дітей Дніпропетровської державної районної адміністрації Дніпропетровської області, про звернення стягнення та виселення задоволено. В рахунок погашення заборгованості за кредитним договором №DNHDGA0000000553 від 25.03.2008 року, в розмірі 136655,02 доларів США, що за курсом 21,95 відповідно до службового розпорядження НБУ від 15.09.2015 року складає 2999577,69 грн. (9787,68 доларів США – прострочена заборгованість за кредитом; 71052,87 доларів США – заборгованість по процентам, нарахованими на залишок простроченої заборгованості за кредитом; 2164,47 доларів США – заборгованість за простроченою комісією; 53650,00 доларів США – пеня за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором): звернуто стягнення на будинок загальною площею 52,70 кв.м., житловою площею 29,30 кв.м. та земельні ділянки: земельну ділянку, загальною площею 0,2500 га, кадастровий номер:1221455400:03:002:0150, призначену для будівництва та обслуговування житлового будинку; земельну ділянку, загальною площею 0,1100 га, кадастровий номер:1221455400:03:002:0151, призначену для ведення особистого селянського господарства, які розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , шляхом продажу вказаного предмету іпотеки на підставі договору іпотеки № DNHDGA0000000553 від 25.03.2008 року ПАТ КБ “ПриватБанк” (49094, м. Дніпропетровськ, вул. Набережна Перемоги, 50, код ЄДРПОУ 14360570) з укладанням від свого імені в тому числі нотаріального укладення договору купівлі-продажу з іншою особою-покупцем із встановленням початкової ціни продажу предмету іпотеки на рівні, зазначеному в Договорі іпотеки, а саме – 505 000 грн., договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою-покупцем, з отриманням витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, з реєстрацією правочину купівлі-продажу предмету іпотеки у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, з отриманням дублікатів правовстановлюючих документів на нерухомість у відповідних установах, підприємствах або організаціях незалежно від форм власності та підпорядкування, з можливістю здійснення ПАТ КБ “ПриватБанк” всіх передбачених нормативно-правовими актами держави дій, необхідних для продажу предмету іпотеки. Виселено ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , ОСОБА_4 , які зареєстровані та проживають у житловому будинку (предмет іпотеки), розташованому за адресою: АДРЕСА_1 з житлового будинку (предмету іпотеки), розташованому за адресою: АДРЕСА_1 . Вирішено питання про розподіл судових витрат. У задоволенні зустрічних позовних вимог ОСОБА_1 до ПАТ КБ “ПриватБанк” про визнання недійсним підвищення відсоткової ставки за користування кредитом відмовлено.
Рішенням Апеляційного суду Дніпропетровської області від 07 листопада 2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково. Рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 30 травня 2017 року в частині виселення ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_5 , ОСОБА_4 , які зареєстровані та проживають у житловому будинку (предмет іпотеки), розташованому за адресою: АДРЕСА_1 із вказаного житлового будинку скасовано та відмовлено у задоволенні позовних вимог в цій частині. Зазначено також, що рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 30 травня 2017 року в частині звернення стягнення на предмет іпотеки не підлягає примусовому виконанню протягом дії Закону України від 03 червня 2014 року №1304-VII “Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті”. В решті рішення залишено без змін. 
Згідно відомостей з Єдиного державного реєстру судових рішень, вказане вище рішення Апеляційного суду Дніпропетровської області від 07 листопада 2017 року №175/1534/13-ц не оскаржувалось та набрало законної сили. 
Положеннями статті 87 Закону України «Про нотаріат» та пунктом 1 глави 16 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України 22 лютого 2012 року № 296/5, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 22 лютого 2012 року за № 282/20595 (далі - Порядок вчинення нотаріальних дій), визначено, що для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. 
Нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку (стаття 88 Закону України «Про нотаріат», пункти 1, 3 глави 16 Порядку вчинення нотаріальних дій).
Згідно з підпунктом 2.1 пункту 2 глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій для вчинення виконавчого напису стягувачем або його уповноваженим представником нотаріусу подається заява, у якій, зокрема, мають бути зазначені: відомості про найменування і місце проживання або місцезнаходження стягувача та боржника; дата і місце народження боржника-фізичної особи, місце його роботи; номери рахунків у банках, кредитних установах, код за ЄДРПОУ для юридичної особи; строк, за який має провадитися стягнення; інформація щодо суми, яка підлягає стягненню, або предметів, що підлягатимуть витребуванню, включаючи пеню, штрафи, проценти тощо. Заява може містити також іншу інформацію, необхідну для вчинення виконавчого напису.
У разі якщо нотаріусу необхідно отримати іншу інформацію чи документи, які мають відношення до вчинення виконавчого напису, нотаріус вправі витребувати їх у стягувача (підпункт 2.2 пункту 2 глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій). Вчинення виконавчого напису в разі порушення основного зобов`язання та (або) умов іпотечного договору здійснюється нотаріусом після спливу тридцяти днів з моменту надісланих іпотекодержателем повідомлень - письмової вимоги про усунення порушень іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця. Повідомлення вважається надісланим, якщо є відмітка на письмовому повідомленні про його отримання або відмітка поштового відділення зв`язку про відправлення повідомлення на вказану в іпотечному договорі адресу (підпункт 2.3 пункту 2 глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій).
Крім того, підпунктами 3.2, 3.5 пункту 3 глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій визначено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року №1172. При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у вказаному Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. При цьому цей Перелік документів не передбачає інших умов вчинення виконавчих написів нотаріусами ніж ті, які зазначені в Законі України «Про нотаріат» та Порядку вчинення нотаріальних дій.
Статтею 50 Закону України «Про нотаріат» передбачено, що нотаріальна дія або відмова в її вчиненні, нотаріальний акт оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови в її вчиненні, нотаріального акта має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти. 
За результатами аналізу наведених норм можна дійти таких висновків. 
Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником. 
Отже, відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем. 
Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (стаття 88 Закону України «Про нотаріат»). 
Захист прав боржника в процесі вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається у спосіб, передбачений підпунктом 2.3 пункту 2 глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій, - шляхом надіслання стягувачем повідомлень - письмової вимоги про усунення порушень боржнику. Натомість нотаріус вирішує питання про вчинення виконавчого напису на підставі документів, наданих лише однією стороною, стягувачем, і не зобов`язаний запитувати та одержувати пояснення боржника з приводу заборгованості для підтвердження чи спростування її безспірності. 
З огляду на наведене та з урахуванням приписів статей 15, 16, 18 ЦК України, статей 50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат» захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса за вчиненням виконавчого напису. 
Суд при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника у повному обсязі й установити та зазначити в рішенні, чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. 
Водночас як порушення нотаріусом порядку вчинення виконавчого напису, так і порушення порядку повідомлення іпотекодавця про вимоги про усунення порушення є самостійними і достатніми підставами для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. 
Зазначене узгоджується з правовим висновком, викладеним у постанові Верховного Суду України від 05 липня 2017 року у справі №6-887цс17, а також у постановах Великої Палати Верховного Суду від 27 березня 2019 року у справі №137/1666/16-ц, від 02 липня 2019 року у справі №916/3006/17 та від 23 червня 2020 року у справі №645/1979/15-ц з подібних правовідносин. 
У постанові Верховного Суду від 27 серпня 2020 року в справі №554/6777/17 (провадження №61-19494св18) зроблено висновок, що «у нотаріальному процесі при стягненні боргу за нотаріально посвідченим договором позики (кредитним договором) на підставі виконавчого напису нотаріуса боржник участі не приймає, а тому врахування його інтересів має забезпечуватися шляхом надіслання повідомлення - письмової вимоги про усунення порушення (письмове повідомлення про вчинення виконавчого напису). Повідомлення надіслане стягувачем боржнику, є документом, що підтверджують безспірність заборгованості та обов`язково має подаватися при вчиненні виконавчого напису як за іпотечним договором, так і за нотаріально посвідченим договором позики (кредитним договором). Процедура стягнення боргу за нотаріально посвідченим договором позики (кредитним договором) на підставі виконавчого напису нотаріуса складається із двох етапів: перший, підготовчий етап, який включає повідомлення боржника. Цей етап спрямований на забезпечення прав та інтересів боржника, якому має бути відомо, що кредитор розпочинає процедуру стягнення боргу за нотаріально посвідченим договором позики (кредитним договором) на підставі виконавчого напису нотаріуса; другий етап - учинення виконавчого напису, який полягає в подачі нотаріусу документів, що підтверджують безспірність вимог, в тому числі й повідомлення боржника (письмова вимоги про усунення порушення чи письмове повідомлення про вчинення виконавчого напису). Недотримання одного із етапів процедури стягнення боргу за нотаріально посвідченим договором позики (кредитним договором) на підставі виконавчого напису нотаріуса є підставою для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню». 
Неотримання боржником вимоги про усунення порушень за кредитним договором об`єктивно позбавляє його можливості бути вчасно проінформованим про наявність заборгованості та можливості надати свої заперечення щодо неї або оспорити вимоги кредитора. Якщо боржник не має можливості подати нотаріусу заперечення щодо вчинення виконавчого напису або висловити свою незгоду з письмовою вимогою про сплату боргу чи повідомити про наявність спору між нею та відповідачем щодо суми заборгованості, це об`єктивно виключає можливість вчинення виконавчого напису.
Учинення виконавчого напису в разі порушення основного зобов`язання здійснюється нотаріусом після спливу тридцяти днів з моменту надіслання кредитором повідомлень - письмової вимоги про усунення порушень боржнику. Повідомлення вважається надісланим, якщо є відмітка на письмовому повідомленні про його отримання.
Аналогічний висновок викладений у постановах Верховного Суду від 30 вересня 2019 року в справі №357/12818/17 (провадження №44380св18) та від 27 серпня 2020 року в справі №554/6777/17 (провадження №61-19494св18).
Судом установлено, що матеріали справи не містять відомостей про отримання позивачем відповідного повідомлення від АТ КБ «ПриватБанк». Подані відповідачем до приватного нотаріуса копія письмової вимоги про усунення порушень від 25.10.2018 року, копія поштової квитанції від 17.11.2018 року з описом вкладення до цінного листа є лише доказами направлення позивачеві відповідної вимоги, а не її отримання адресатом. 
Указана обставина свідчить про недотримання одного із етапів процедури звернення стягнення на іпотечне майно на підставі виконавчого напису нотаріуса та є підставою для визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню. 
Отже, матеріали справи не містять даних про те, що боржник ОСОБА_5 повідомлявся належним чином за 30 діб про намір вчинити виконавчий напис, отже порядок вчинення виконавчого напису порушений. 
Крім того, фактом, який свідчить про наявність спору між сторонами, є рішення суду про звернення стягнення на предмет іпотеки, а саме на будинок загальною площею 52,70 кв.м., та земельні ділянки: земельну ділянку, загальною площею 0,2500 га, кадастровий номер:1221455400:03:002:0150, призначену для будівництва та обслуговування житлового будинку; земельну ділянку, загальною площею 0,1100 га, кадастровий номер:1221455400:03:002:0151, призначену для ведення особистого селянського господарства, які розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , на підставі договору іпотеки №DNHDGA0000000553 від 25.03.2008 року.
Відповідно до пункту 24 договору іпотеки №DNHDGA0000000553 від 25.03.2008 року, у випадку порушення кредитного договору позичальником або цього договору іпотекодавцем, іпотекодержатель направляє іпотекодавця і позичальнику письмову вимогу про усунення порушення; якщо протягом тридцятиденного строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі почати звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього договору; звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, або на підставі виконавчого напису нотаріуса, або згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься у цьому договорі. 
Отже, банком обрано спосіб захисту порушеного права шляхом звернення до суду з позовною заявою (справа 175/1534/13-ц) про звернення стягнення на предмет іпотеки. 
Більше того, у зв`язку з пред`явленням банком 02.04.2013 року позову про звернення стягнення на предмет іпотеки в рахунок погашення усієї заборгованості за кредитним договором, було змінено строк виконання основного зобов`язання. 
Таким чином, зазначена у виконавчому написі нотаріуса заборгованість не є безспірною, у тому числі і з підстав нарахування відсотків та пені за період з 02.04.2013 року до 19.10.2018 року, тобто після зміни строку виконання основного зобов`язання, а також з підстав необґрунтовано завищеного розміру пені у кредитному договорі. 
Нотаріус вчиняє виконавчі написи за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року.
З наданого нотаріусу для вчинення виконавчого напису розрахунку заборгованості вбачається, що пеня нарахована за період з 20.09.2008 року до 19.10.2018 року, що протирічить правилам частини другої статті 88 Закону України «Про нотаріат» та пункту 1 частини другої статті 258 ЦК України, згідно з якими позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). 
Пеня в такому випадку не підлягає стягненню за виконавчим написом, оскільки нарахована більше ніж за 10 років. Тобто нотаріус не застосував строк, який передбачений пунктом 3 глави 16 ІІ розділу Порядку вчинення нотаріальних дій. 
Виходячи з викладеного, надавши належної оцінки представленим у справі доказам, у їх сукупності; встановивши ненадання нотаріусу всіх передбачених законом документів для вчинення виконавчого напису про звернення стягнення на предмет іпотеки, - колегія дійшла висновку про наявність підстав для визнання таким, що не підлягає виконанню, виконавчого напису №2209, вчиненого приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Бондар І.М. 18 грудня 2018 року, про звернення стягнення на нерухоме майно, що належить ОСОБА_5 та знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 – для задоволення грошових вимог АТ КБ «ПриватБанк» в розмірі 12144614,38 грн. 
Разом з тим, за положеннями частини 3 статті 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.
Відповідно до ст. 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.
Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 зазначеного Закону).
Учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом. Безоплатна правнича допомога надається в порядку, встановленому законом, що регулює надання безоплатної правничої допомоги (стаття 15 ЦПК України).
Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини третьої статті 2 ЦПК України).
Метою впровадження цього принципу є забезпечення особі можливості ефективно захистити свої права в суді, ефективно захиститись у разі подання до неї необґрунтованого позову, а також стимулювання сторін до досудового вирішення спору. 
Практична реалізація згаданого принципу в частині відшкодування витрат на професійну правничу допомогу відбувається в такі етапи: 1) попереднє визначення суми судових витрат (стаття 134 ЦПК України); 2) визначення розміру судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу між сторонами (стаття 137 ЦПК України); 3) розподіл судових витрат між сторонами (стаття 141 ЦПК України).
Згідно ч. 1 ст. 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
Частиною 8 статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. 
Згідно з частиною 3 статті 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. 
У позовній заяві позивач вказав попередній розрахунок суми судових витрат, в якому зазначив витрати на сплату судового збору в сумі 908,00 грн. та витрати на професійну правничу допомогу на суму 3000,00 грн. (а.с. 4). 
Однак, матеріали справи не містять будь-яких письмових доказів понесення позивачем витрат на професійну правничу допомогу, а також доказів того, що позивачу, у зв`язку з розглядом даної цивільної справи, було надано такі послуги адвокатом. 
За таких обставин, підстави для стягнення з відповідача на користь позивача судових витрат на професійну правничу допомогу в сумі 3000,00 грн., які не підтверджуються жодними доказами, відсутні. 
На викладене вище місцевий суд уваги не звернув, тому оскаржуване рішення підлягає скасуванню в частині стягнення з АТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_5 судових витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 3000,00 грн., з ухваленням у цій частині нового судового рішення. 
Відповідно до частини 1 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. 
Колегія звертає увагу, що рішення місцевого суду, згідно змісту апеляційної скарги, оскаржене лише в частині задоволених позовних вимог до АТ КБ «ПриватБанк» та розподілу судових витрат. 
Тому суд апеляційної інстанції справу в частині відмови у задоволенні позовних вимог до відповідача приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Бондар Ірини Михайлівни не переглядає, згідно вимог ч. 1 ст. 367 ЦПК України. 
Суд звертає увагу, що, відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. 
Обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом (частина 4 статті 82 ЦПК України). 
Згідно ст. 89 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
З огляду на вищевикладене, апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення місцевого суду підлягає частковому скасуванню з ухваленням у скасованій частині нового судового рішення. 
Керуючись ст.ст. 259, 268, 367, 376, 381-383 ЦПК України, колегія суддів, –

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" – задовольнити частково. 
Рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 21 грудня 2021 року в частині стягнення з Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 судових витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 3000,00 грн. – скасувати та у скасованій частині ухвалити нове судове рішення. 
У стягненні з Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 судових витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 3000,00 грн. – відмовити. 
В іншій оскаржуваній частині рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 21 грудня 2021 року – залишити без змін. 
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та протягом тридцяти днів може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги до Верховного Суду. 

Головуючий                                                                        Т.П. Красвітна

Судді                                                                                І.А. Єлізаренко
                                                                               
                                                                                       О.В. Свистунова