ф
УХВАЛА

17 листопада 2022 року 
м. Київ

справа № 580/9908/21
адміністративне провадження № К/990/30532/22 
Верховний Суд у складі судді Касаційного адміністративного суду Шевцової Н.В., перевіривши касаційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Менчинської Віталії Вікторівни на постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 06 липня 2022 року у справі №580/9908/21 за позовом ОСОБА_1 до П`ятнадцятої кадрової комісії обласних прокуратур з атестації прокурорів місцевих прокуратур, військових прокуратур гарнізонів (на правах місцевих), Черкаської обласної прокуратури, Офісу Генерального прокурора про визнання протиправними та скасування рішень і зобов`язання вчинити дії,
УСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 (далі - позивач, ОСОБА_1 ) звернувся в суд першої інстанції з позовом до П`ятнадцятої кадрової комісії обласних прокуратур з атестації прокурорів місцевих прокуратур, військових прокуратур гарнізонів (на правах місцевих), Черкаської обласної прокуратури, Офісу Генерального прокурора, у якому просив:
- визнати протиправним та скасувати рішення П`ятнадцятої кадрової комісії, викладене в протоколі від 18 серпня 2021 року №2 про відмову у включенні ОСОБА_1 до графіка складання іспиту у формі анонімного тестування на загальні здібності та навички з використанням комп`ютерної техніки;
- визнати протиправним та скасувати рішення П`ятнадцятої кадрової комісії від 13 вересня 2021 року №226 про неуспішне проходження прокурором атестації - ОСОБА_1 ;
- визнати протиправним та скасувати наказ Черкаської обласної прокуратури від 21 листопада 2021 року №627к про звільнення ОСОБА_1 з посади заступника керівника Уманської місцевої прокуратури Черкаської області та органів прокуратури у зв`язку з рішенням кадрової комісії про неуспішне проходження атестації з 22 жовтня 2021 року;
- поновити ОСОБА_1 на посаді заступника керівника Уманської окружної прокуратури Черкаської області або на рівнозначній (рівноцінній) посаді прокурора Уманської окружної прокуратури Черкаської області з 22 жовтня 2021 року;
- стягнути з Черкаської обласної прокуратури середній заробіток за весь час вимушеного прогулу відповідно до Схеми посадових окладів прокурорів окружних прокуратур та прирівняних до них прокуратур згідно постанови Кабінету Міністрів України від 11.12.2019 №115 "Про умови праці прокурорів", починаючи з 22 жовтня 2021 року і до моменту фактичного поновлення на публічній службі. 
Рішенням Черкаського окружного адміністративного суду від 08 лютого 2022 року у задоволенні позову відмовлено.
Постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 06 липня 2022 року скасовано рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 08 лютого 2022 року. 
Прийнято нове рішення, яким позовні вимоги задоволено частково. 
Визнано протиправним і скасовано рішення П`ятнадцятої кадрової комісії обласних прокуратур з атестації прокурорів місцевих прокуратур, військових прокуратур гарнізонів (на правах місцевих), викладене в протоколі від 18 серпня 2021 року №2, про відмову у включенні ОСОБА_1 до графіка складання іспиту у формі анонімного тестування на загальні здібності та навички з використанням комп`ютерної техніки. 
Визнано протиправним та скасовано рішення П`ятнадцятої кадрової комісії обласних прокуратур з атестації прокурорів місцевих прокуратур, військових прокуратур гарнізонів (на правах місцевих) від 13 вересня 2021 року №226 про неуспішне проходження прокурором атестації - ОСОБА_1 .
Визнано протиправним та скасовано наказ Черкаської обласної прокуратури від 21 жовтня 2021 №627к про звільнення ОСОБА_1 з посади заступника керівника Уманської місцевої прокуратури Черкаської області та органів прокуратури у зв`язку з рішенням кадрової комісії про неуспішне проходження атестації з 22 жовтня 2021 року. 
Поновлено ОСОБА_1 на посаді заступника керівника Уманської місцевої прокуратури Черкаської області з 22 жовтня 2021 року. 
Стягнуто з Черкаської обласної прокуратури на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу в сумі 94 112 (дев`яносто чотири тисячі сто дванадцять) гривень 76 копійок. 
У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено. 
Допущено до негайного виконання рішення суду в частині поновлення на посаді та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу у межах суми стягнення за один місяць у розмірі 11 179 (одинадцять тисяч сто сімдесят дев`ять) гривень 11 копійок.
На зазначену постанову суду апеляційної інстанції представником позивача подано касаційну скаргу, яку зареєстровано у Верховному Суді 04 листопада 2022 року.
Згідно з частиною першою статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи, а також постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково у випадках, визначених цим Кодексом.
Вирішуючи питання про відкриття касаційного провадження, Верховний Суд вважає зазначити наступне.
У касаційній скарзі представником позивача зазначено, що вона подана на підставі пункту 3 частини четвертої статті 328 КАС України, відповідно до якого підставою касаційного оскарження судових рішень, зазначених у частині першій цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах.
На обґрунтування зазначеної підстави оскарження судових рішень представник позивача вказує, що відсутній висновок Верховного суду щодо застосування статті 81 Закону України «Про прокуратуру», пункту 3 розділу II "Прикінцеві і перехідні положення" Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів реформування органів прокуратури»№113-ІХ від 19.09.2019 з урахуванням:
-          пункту 2 статті 23 Загальної декларації прав людини від 10.12.1948 року;
-          статті 7 Міжнародного пакту про економічні, соціальні і культурні права (ратифіковано 19.10.1973р.);
-          статті 1 Протоколу №12 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод; 
-          пункту б частини першої статті 1 Конвенції про дискримінацію в галузі праці та занять №111 Міжнародної організації праці; 
-          частини другої  статті 15 Закону України «Про прокуратуру» №1697-VІІ ;
-          частини третьої статті 43 Конституції України ;
-          статті  2-1 КЗпП України - рівність трудових прав громадян України, недопущення дискримінації у сфері праці;
-          пункту 14 частини першої статті 92 Конституції України;
-          частини другої статті 131-1 Конституції України;
-          Рішення Конституційного Суду України від 26.03.2020 №б-р/2020.
Судом установлено, що позивач уже подавав касаційну скаргу з визначенням підстави касаційного оскарження, визначеної пунктом 3 частини другої статті 328 КАС України, та скаржнику  надавались вичерпні роз`яснення щодо вимог, яким має відповідати касаційна скарга в частині визначення підстави, передбаченою пунктом 3 частини четвертої статті 328 КАС України.
Суд зауважує, що Верховним Судом сформовано сталу практику щодо застосування норм права у спірних правовідносинах, зокрема, у постановах Верховного Суду від 15 лютого 2022 року у справі №360/3344/20, від 26 травня 2022 року у справі №540/1268/21 наголошено, що оскільки позивач не є прокурором, який успішно пройшов атестацію, застосуванню підлягають приписи абзацу третього пункту 3 розділу II "Прикінцеві і перехідні положення" Закону №113-IX, зі змісту якого слідує, що на період до дня звільнення або переведення до Офісу Генерального прокурора, обласної прокуратури, окружної прокуратури оплата праці прокурорів, які не завершили процедуру атестації, здійснюється відповідно до постанови Кабінету Міністрів України, яка встановлює оплату праці працівників органів прокуратури, а саме: постанови Кабінету Міністрів України від 31 травня 2012 року № 505 "Про упорядкування структури та умов оплати праці працівників органів прокуратури".
У постанові Верховного Суду від 14 липня 2022 року у справі № 160/13767/20 зроблено висновок, що «…системний аналіз приписів Закону №113-ІХ, дозволяє зробити висновок, що на зазначений період (тобто, до дня звільнення або переведення до Офісу Генерального прокурора, обласної прокуратури, окружної прокуратури) оплата праці працівників Генеральної прокуратури України, регіональних прокуратур, місцевих прокуратур, військових прокуратур здійснюється відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 31 травня 2012 року №505 "Про упорядкування структури та умов оплати праці працівників органів прокуратури" (далі - постанова КМУ №505), яка була чинною у оспорюваний позивачем період…», «…Водночас, ті прокурори, які переведені на посаду прокурора в Офіс Генерального прокурора, отримують заробітну плату згідно зі статтею 81 Закону №1697-VII зі змінами, внесеними Законом №113-ІХ. Верховний Суд звертає увагу, що положеннями пункту 3 розділу II "Прикінцеві і перехідні положення" Закону №113-IX запроваджено різні підходи до оплати праці прокурорів залежно від проходження чи непроходження атестації. Тому прирівняння посадового окладу позивача до посадових окладів прокурорів Офісу Генерального прокурора, обласної прокуратури, окружної прокуратури за відсутності факту переведення його на посаду прокурора в ці установи, суперечить вимогам Закону №113-ІХ…». 
Таким чином, за встановлених обставин, Суд дійшов висновку, що скаржником не доведено наявності підстави для відкриття касаційного провадження, визначеної пунктом 3 частини четвертої статті 328 КАС України, з огляду на сформовану Верховним Судом сталу практику щодо застосування норм права у спірних правовідносинах.
Інші доводи та аргументи заявника зводяться до тлумачення норм матеріального права, переоцінки доказів та неповного з`ясування обставин справи судами першої та апеляційної інстанцій, що виключає можливість його перегляду з цих підстав судом касаційної інстанції, повноваження якого визначені статтею 341 КАС України.
Верховний Суд звертає увагу на те, що відповідно до частини першої статті 341 КАС України суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального права.     
Таким чином, межі касаційного перегляду судових рішень обмежено підставами, на яких подається касаційна скарга, викладеними скаржником, та зазначеними в ухвалі суду підставами для відкриття касаційного провадження. 
Пунктом 4 частини п`ятої статті 332 КАС України встановлено, що касаційна скарга не приймається до розгляду і повертається суддею-доповідачем, зокрема якщо у касаційній скарзі не викладені передбачені цим Кодексом підстави для оскарження судового рішення в касаційному порядку.
Враховуючи приписи пункту 4 частини п`ятої статті 332 КАС України, та не викладення відповідачем підстав для касаційного оскарження судових рішень у даній справі, визначених пунктом 3 частини четвертої статті 328 КАС України, з огляду на сформовану сталу практику щодо застосування норм права у спірних правовідносинах, тому касаційну скаргу необхідно повернути особі, яка її подала.
Керуючись статтею 248, пунктом 4 частини п`ятої статті 332 КАС України, Суд
УХВАЛИВ:
Касаційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Менчинської Віталії Вікторівни на постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 06 липня 2022 року у справі №580/9908/21 за позовом ОСОБА_1 до П`ятнадцятої кадрової комісії обласних прокуратур з атестації прокурорів місцевих прокуратур, військових прокуратур гарнізонів (на правах місцевих), Черкаської обласної прокуратури, Офісу Генерального прокурора про визнання протиправними та скасування рішень і зобов`язання вчинити дії - повернути особі, яка її подала.
Роз`яснити, що повернення касаційної скарги не позбавляє права повторного звернення до суду касаційної інстанції в порядку, встановленому законом.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.             

Суддя-доповідач                                                                                 Н.В. Шевцова