ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
08 вересня 2022 року
м. Київ
Справа № 554/4000/21
Номер провадження в апеляційному суді 11-кп/814/970/21
Провадження № 51 – 5799 км 21
 
Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
            
головуючого                       ОСОБА_1 ,     
суддів:                                   ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю: 
секретаря судового засідання               ОСОБА_4 , 
прокурора                                                    ОСОБА_5 ,
засудженої                                                   ОСОБА_6 у режимі відеоконференції,      
 
розглянув у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12020170040001253 від 22 травня 2020 року щодо
ОСОБА_6 ,
ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м. Полтави, громадянки України, зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 , та проживаючої за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимої,
за ст. 121 ч. 1 КК України,
за касаційною скаргою засудженої ОСОБА_6 на вирок Октябрського районного суду м. Полтави від 18 червня 2021 року та ухвалу Полтавського апеляційного суду від 08 вересня 2021 року щодо неї.
Зміст судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини
Вироком Октябрського районного суду м. Полтави від 18 червня 2021 року 
ОСОБА_6 засуджено за ст.121 ч.1 КК України до покарання виді позбавлення волі на строк 5 років.
До набрання вироком законної сили ОСОБА_6 обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою та взято її під варту в залі суду.
Строк відбування покарання ОСОБА_6 вказано рахувати з 18 червня 2021 року.
Ухвалено стягнути з ОСОБА_6 на користь держави 9 234 гривні 58 копійок витрат на лікування потерпілого ОСОБА_7 .
Прийнято рішення щодо речових доказів.
Вироком суду ОСОБА_6 визнано винуватою і засуджено за вчинення кримінального правопорушення за наступних обставин.
21 травня 2020 року приблизно о 19 годині ОСОБА_6 у стані алкогольного сп`яніння прийшла до місця свого попереднього проживання за адресою: 
АДРЕСА_2 , де вчинила сварку зі своїм колишнім співмешканцем ОСОБА_8 , а також ОСОБА_7 , який винаймав у ОСОБА_8 кімнату, та сусідами по вулиці, які відпочивали в бесідці та вживали спиртні напої. Не бажаючи з`ясовувати стосунки з ОСОБА_6 , усі присутні, окрім ОСОБА_7 , розійшлися по домівках. ОСОБА_6 , продовжуючи проявляти агресивність щодо ОСОБА_7 , який не пішов та відмовився пригостити її спиртним, на ґрунті особистих неприязних відносин, діючи умисно, взяла ніж з гострим кінцем по типу кухонного, підійшла до ОСОБА_7 , який був повернутий до неї спиною і не спостерігав за її діями, та завдала йому в спину не менше трьох ударів ножем, заподіявши тяжкі тілесні ушкодження. Після цього ОСОБА_6 втекла з місця вчинення кримінального правопорушення.
Ухвалою Полтавського апеляційного суду від 08 вересня 2021 року зазначений вирок суду першої інстанції щодо ОСОБА_6 залишено без зміни, а апеляційну скаргу обвинуваченої ОСОБА_6 – без задоволення.
Вимоги касаційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала
У касаційній скарзі засуджена ОСОБА_6 , посилаючись на істотне порушення вимог кримінального процесуального закону та неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, просить скасувати вирок суду першої інстанції та ухвалу апеляційного суду щодо неї і призначити новий розгляд у суді першої інстанції інстанції. Вважає оскаржені судові рішення незаконними, оскільки встановлені судом обставини вчинення кримінального правопорушення не узгоджуються із фактом наявності у неї легких тілесних ушкоджень, пояснення якому суди першої та апеляційної інстанцій не надали. Зазначає, що заподіяла тяжкі тілесні ушкодження внаслідок жорстокого поводження з боку потерпілого в стані сильного душевного хвилювання, а тому її дії слід кваліфікувати за ст. 123 КК України з призначенням відповідного покарання. Крім того, зазначає, що суди першої та апеляційної інстанцій, обґрунтовуючи призначене їй покарання, не мали права посилатись на досудову доповідь органу пробації, оскільки її було отримано у порядку, не передбаченому КПК України.
Заперечень на касаційну скаргу засудженої ОСОБА_6 від учасників судового провадження не надходило.         
Позиції учасників судового провадження
Засуджена ОСОБА_6 у судовому засіданні висловила доводи на підтримання своєї касаційної скарги та просила її задовольнити.   
Прокурор у судовому засіданні вважала касаційну скаргу засудженої необґрунтованою і просила залишити її без задоволення.
Мотиви Суду 
Заслухавши суддю-доповідача, доводи учасників судового провадження, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи касаційної скарги, колегія суддів дійшла до наступних висновків.
Згідно зі ст. 433 КПК України суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу. Суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги.
Відповідно до ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом, на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу, та в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Відповідно до ст. 94 КПК України оцінка доказів є компетенцією суду, який ухвалив вирок. Касаційний суд при перевірці матеріалів кримінального провадження встановив, що суди дотримались вимог зазначеного закону.
Висновок суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_6 в умисному тяжкому тілесному ушкодженні відповідає встановленим обставинам і підтверджується безпосередньо дослідженими та оціненими судом першої інстанції доказами.
Суд першої інстанції ретельно дослідив докази, що мають значення для з`ясування змісту і спрямованості умислу ОСОБА_6 та на підтвердження її винуватості обґрунтовано послався, у тому числі: на показання самої ОСОБА_6 , яка не заперечувала факт конфлікту з ОСОБА_7 , в ході якого вона завдала йому ударів кухонним ножем в ділянку спини зліва; на показання потерпілого ОСОБА_7 про обставини заподіяння йому тяжких тілесних ушкоджень ОСОБА_6 , що перебувала в стані алкогольного сп`яніння, який показав, що коли виникла сварка, він пішов з бесідки та став біля черешні, яка знаходиться на відстані 3-5 метрів, після чого він відчув різкий біль в ділянці хребта та по боковій поверхні тулуба, що було спричинено ударами ножем ОСОБА_6 ; на показання свідка ОСОБА_8 про те, що ОСОБА_6 в стані алкогольного сп`яніння почала сварку з 
ОСОБА_7 , він пішов до будинку, а коли вийшов, то побачив сліди крові та потерпілого, який лежав на землі з ножовими пораненнями на спині, пояснив, що ОСОБА_6 до будинку разом з ним не пішла, потерпілий до будинку не вривався і в ньому не вчиняв з нею сварку.
Предметом дослідження та належної оцінки судом першої інстанції був також протокол слідчого експерименту з ОСОБА_7 від 11 лютого 2021 року, в ході якого потерпілий підтвердив свої показання щодо обставин заподіяння йому тілесних ушкоджень та вказав на локалізацію, механізм та спосіб їх спричинення. Згідно з додатковим висновком судово-медичної експертизи від 16 лютого 
2021 року № 125 зазначені ОСОБА_7 в ході слідчого експерименту обставини не протирічать об`єктивним даним судово-медичних експертиз.        
Суд першої інстанції безпосередньо дослідив на предмет допустимості та обґрунтовано послався у вирокуна дані, які містяться в протоколі огляду місця події від 21 травня 2020 року, в ході якого оглянуто територію домоволодіння за адресою: 
АДРЕСА_2 , біля кута будинку виявлено сліди розмивів бурого кольору у вигляді плям та на плитці у вигляді доріжки в бік будинку, а також в коридорі будинку, встановлено відсутність слідів розмивів бурого кольору в інших місцях домогосподарства, обстановка на столі в бесідці не порушена; на дані, які містяться в протоколі огляду речей потерпілого ОСОБА_7 від 21 травня 2020 року та протоколі огляду виданого ОСОБА_6 одягу від 22 травня 2020 року; на висновки судово-медичних експертиз від 10 серпня 2020 року № 728 та від 19 січня 2021 року № 19 про тяжкість та механізм утворення виявлених у ОСОБА_7 тілесних ушкоджень, які утворилися від дії колюче-ріжучого предмету, яким міг бути ніж чи будь-який інший предмет з подібною характеристикою, від трикратної дії травмуючого фактору, в напрямку зліва-направо та ззаду наперед з досить сильною силою, можливо в строк та за обставин, на які посилається ОСОБА_7 ; на висновки імунологічних експертиз від 06 серпня 2020 року №№ 984, 985, від 06 серпня 
2020 року №№ 987, 988 про виявлену кров на водолазці та штанах ОСОБА_6 , яка може походити від потерпілого, від 20 серпня 2020 року № 995 про виявлену кров на лицевій поверхні кросівка ОСОБА_6 , від 20 серпня 2020 року № 996 про виявлену кров на жилетці ОСОБА_6 на лицевій поверхні з лівої сторони, яка може походити від потерпілого.
Судом першої інстанції також перевірено версію захисту про те, що ОСОБА_6 заподіяла тілесні ушкодження ОСОБА_7 у відповідь на протиправність його дій з метою захисту від застосування насильства, яку судом спростовано з наведенням відповідних мотивів.
Питання про спрямованість умислу необхідно вирішувати з огляду на сукупність всіх обставин вчиненого діяння, зокрема враховувати спосіб, знаряддя злочину, кількість, характер і локалізацію поранень та інших тілесних ушкоджень, причини припинення злочинних дій, поведінку винного до, під час і після злочину, його взаємини з потерпілим, що передували події. Визначальним при цьому є і суб`єктивне ставлення винного до наслідків своїх дій.
Закріплене в ст. 36 КК України право кожної особи на необхідну оборону є важливою гарантією реалізації конституційного положення про те, що кожний має право захищати своє життя і здоров`я, життя і здоров`я інших людей від протиправних посягань (ст. 27 ч. 3 Конституції України).
У разі, коли визначальним у поведінці особи було не відвернення нападу та захист, а бажання спричинити шкоду потерпілому (розправитися), такі дії за своїми ознаками не становлять необхідної оборони, вони набувають протиправного характеру і мають розцінюватись на загальних підставах.
Так, суд надав належну оцінку показанням ОСОБА_6 про те, що на її вимогу припинити вживати спиртні напої та розійтися, ОСОБА_7 почав сварку, пішов слідом за нею та ОСОБА_8 до будинку, де продовжив сварку та став хапати її за шию, вона вимушена була втекти з будинку в бесідку, де сіла на лавку, ОСОБА_7 знову підійшов позаду та продовжив сварку, обхопив її рукою за шию та став душити, коли потерпілий нахилився, щоб взяти зі столу пляшку чи сковорідку для нанесення їй тілесних ушкоджень, вона правою рукою навідмаш завдала 
ОСОБА_7 нецілеспрямовані удари ножем, який схопила зі столу, в ділянку спини зліва, після чого потерпілий ще 20 хвилин з тілесними ушкодженнями та кровотечою переслідував її по подвір`ю та в будинку, де штовхнув її на підлогу та завдавав ударів руками по тулубу і кінцівках. 
Показання ОСОБА_6 щодо механізму заподіяння тілесних ушкоджень  обґрунтовано визнано судом неспроможними, оскільки зазначені нею механізм та взаємне розташування її з потерпілим вказує на неможливість правою рукою дістати та завдати ударів по задній поверхні грудної клітки, тобто спині. 
При оцінці показань ОСОБА_6 суд також врахував висновки судово-медичних експертиз від 16 червня 2020 року № 592 та від 05 березня 2021 року № 150, якими не підтверджено наявність тілесних ушкоджень на шиї ОСОБА_6 , які характерні для удушення.   
Суд також послався на те, що версія подій ОСОБА_6 суперечить зазначеним вище показанням потерпілого ОСОБА_7 та свідка ОСОБА_8 . Оглядом місця події не виявлено слідів крові біля бесідки, обстановка на столі не порушена,  сковорідки чи пляшки на ньому відсутні. Сліди крові потерпілого на лицевій поверхні жилетки ОСОБА_6 могли утворитись лише за умови, коли ОСОБА_6 стояла обличчям до місця кровотечі, тобто за спиною потерпілого, а сліди крові на лицевій поверхні кросівка ОСОБА_6 свідчить про те, що в момент нанесення ударів вона не могла сидіти за столом в бесідці, оскільки б це виключало потрапляння крові на взуття в такому положенні.
Крім того, відповідно до висновку судової психолого-психіатричної експертизи від 13 квітня 2021 року № 131 ОСОБА_6 на даний час будь-яким хронічним психічним захворюванням не страждає, не виявляє ознак недоумства, і не перебуває в стані тимчасового розладу психічної діяльності, а виявляє ознаки іншого хворобливого стану психіки у вигляді розладу особистості та поведінки внаслідок комбінованого ураження головного мозку (посттравматичного алкогольно-токсичного). У період часу, що відноситься до інкримінованого протиправного діяння, ОСОБА_6 будь-яким хронічним психічним захворюванням не страждала, не виявляла ознак недоумства і не перебувала в стані тимчасового розладу психічної діяльності. Ступінь наявного у ОСОБА_6 психічного розладу є таким, що не позбавляв її здатності повною мірою усвідомлювати свої дії та керувати ними в період часу, що відноситься до інкримінованого протиправного діяння, і не позбавляє здатності усвідомлювати свої дії та керувати ними на даний час. 
Суд першої інстанції дійшов до висновку, що на момент вчинення інкримінованого діяння ОСОБА_6 не перебувала в стані фізіологічного афекту чи в іншому особливому емоційному стані, який би міг суттєво вплинути на її свідомість і поведінку. Обставин, які б ставили під сумнів такі висновки суду, в касаційній скарзі не зазначено і в ході розгляду кримінального провадження не встановлено, а тому посилання в касаційній скарзі на заподіяння тяжких тілесних ушкоджень     ОСОБА_6 у стані сильного душевного хвилювання є необґрунтованими.           
Виходячи із фактичних обставин кримінального провадження, суд першої інстанції встановив, що з боку ОСОБА_7 суспільно-небезпечного посягання, яке б вимагало негайного відвернення, не було. Словесні образи та сварка не можуть розцінюватись такими, що створювали б небезпеку для ОСОБА_6 та необхідність використовувати для захисту кухонний ніж. Врахувавши всі обставини вчиненого діяння у їх сукупності, зокрема, спосіб, знаряддя злочину, кількість, характер і локалізацію поранень, причини припинення злочинних дій, поведінку винної і потерпілого, що передувала події, їх стосунки, суд дійшов обґрунтованого висновку про направленість умислу ОСОБА_6 саме на умисне заподіяння тілесних ушкоджень ОСОБА_7 .
Встановивши фактичні обставини, дослідивши та проаналізувавши зібрані докази у їх сукупності, надавши їм належну оцінку, суд першої інстанції дійшов до обґрунтованого висновку про вчинення ОСОБА_6 зазначеного кримінального правопорушення та правильно кваліфікував її дії за ст. 121 ч. 1 КК України. При цьому всім наявним доказам, у тому числі висновкам судово-медичних експертиз від 
16 червня 2020 року № 592 та від 05 березня 2021 року № 150, суд відповідно до вимог КПК України дав оцінку з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупності зібраних доказів – з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.
Що стосується доводів про отримання досудової доповіді органу пробації щодо обвинуваченої ОСОБА_6 з порушенням встановленого КПК України порядку, то вони є безпідставними та не відповідають матеріалам кримінального провадження. 
Відповідно до ст. 314-1 КПК України з метою забезпечення суду інформацією, що характеризує обвинуваченого, а також прийняття судового рішення про міру покарання представник уповноваженого органу з питань пробації складає досудову доповідь за ухвалою суду. Досудова доповідь не може використовуватися у кримінальному провадженні як доказ винуватості обвинуваченого у вчиненні злочину. Досудова доповідь долучається до матеріалів кримінального провадження.
Ухвалою Октябрського районного суду м. Полтави від 30 квітня 2021 року надано доручення органу з питань пробації в строк до 26 травня 2021 року скласти та надати суду досудову доповідь щодо обвинуваченої ОСОБА_6 . 
На виконання зазначеного доручення уповноваженою особою Київського районного відділу філії ДУ «Центр пробації» в Полтавській області було складено та надано суду досудову доповідь щодо обвинуваченої ОСОБА_6 , яку долучено до матеріалів кримінального провадження.    
Суд апеляційної інстанції, переглянувши кримінальне провадження за апеляційною скаргою обвинуваченої ОСОБА_6 на вирок місцевого суду, належним чином перевірив викладені у ній доводи про невідповідність призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченої внаслідок суворості, визнав їх безпідставними, мотивувавши своє рішення та зазначивши підстави, з яких апеляційну скаргу визнано необґрунтованою. Висновки суду про доведеність винуватості ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 121 ч. 1 КК України, та  правильність кваліфікації її дій в апеляційній скарзі не оспорювалися. Ухвала апеляційного суду відповідає вимогам ст. 419 КПК України.
У процесі перевірки матеріалів кримінального провадження колегія суддів не встановила процесуальних порушень при збиранні, дослідженні і оцінці доказів, які б ставили під сумнів обґрунтованість висновків судів про доведеність вини 
ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого 
ст. 121 ч. 1 КК України, та правильність кваліфікації її дій.
За таких обставин, колегія суддів вважає, що суди нижчих інстанцій дотрималися вимог статей 10, 22 КПК України та врахували практику Європейського суду з прав людини, створивши необхідні умови для виконання учасниками процесу своїх процесуальних обов`язків і здійснення наданих їм прав. Сторони користувалися рівними правами та свободою у наданні доказів, дослідженні та доведенні їх переконливості перед судом. Клопотання всіх учасників процесу розглянуто у відповідності до вимог КПК України.
Покарання, призначене ОСОБА_6 , за своїм видом та розміром є необхідним та достатнім для її виправлення і попередження нових кримінальних правопорушень, воно відповідає вимогам статей 50, 65 КК України.
Істотних порушень кримінального процесуального закону, які були б підставами для зміни чи скасування судових рішень, не виявлено.
За таких обставин, колегія суддів підстав для задоволення касаційної скарги засудженої ОСОБА_6 та скасування судових рішень щодо неї не знаходить.
Керуючись ст.ст. 436, 438 КПК України, Суд
ухвалив:
Вирок Октябрського районного суду м. Полтави від 18 червня 2021 року та ухвалу  Полтавського апеляційного суду від 08 вересня 2021 року щодо ОСОБА_6 залишити без зміни, а касаційну скаргу засудженої ОСОБА_6 – без задоволення. 
Постанова Верховного Суду є остаточною і оскарженню не підлягає.
Судді:
 
ОСОБА_1                                        ОСОБА_2                                         ОСОБА_3