КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
            Справа 761/20942/20
            Апеляційне провадження № 22-ц/824/6907/2022
 
П О С Т А Н О В А
Іменем      України
 
23 листопада 2022 року                                                                                            м. Київ
 Київський апеляційний суд
у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
            головуючого судді                 Кашперської Т.Ц.,
            суддів                                     Фінагеєва В.О., Яворського М.А.,
            за участю секретаря              Мороз Н.В.,
 розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Київського апеляційного суду цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , поданою представником ОСОБА_2 , на рішення Шевченківського районного суду м. Києва, ухвалене у складі судді Мальцева Д.О. в м. Київ 27 серпня 2021 року у справі за позовом Акціонерного товариства «Креді Агріколь Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,
заслухавши доповідь судді, перевіривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, -
в с т а н о в и в :
 
В липні 2020 року АТ «Креді Агріколь Банк» звернувся до суду із позовом про стягнення заборгованості, просив стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за кредитним договором в сумі 514 160,82 грн. та судові витрати.
Позов мотивовано тим, що 29 травня 2019 року АТ «Креді Агріколь Банк» та ОСОБА_1 уклали комплексний договір № 4/3253363, за умовами якого позичальнику надано кредит в сумі 500000 грн. строком з 29 травня 2019 року до 27 лютого 2023 року, а відповідач зобов`язується повернути кредит згідно з графіком погашення, однак відповідачем порушені умови кредитного договору. З метою досудового врегулювання спору відповідачу надсилалася вимога про погашення заборгованості за кредитним договором, яка виконана не була. Внаслідок невиконання умов кредитного договору у відповідача станом на 09 квітня 2020 року є наявною заборгованість в загальному розмірі 514 160,82 грн., що включає заборгованість за кредитом 433 640,11 грн., прострочену заборгованість за кредитом 9704,52 грн., нараховані відсотки 4729,01 грн., прострочені відсотки 63726,07 грн., пеню за несвоєчасне погашення кредиту, процентної та комісійної винагороди в сумі 2361,11 грн.
 
Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 27 серпня 2021 року позов АТ «Креді Агріколь Банк» задоволено, стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ «Креді Агріколь Банк» заборгованість за кредитним договором в сумі 514 160,82 грн. на судові витрати.
 
Відповідач ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 , не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу до Київського апеляційного суду, в якій, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права, просив скасувати рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 27 серпня 2021 року та ухвалити нове рішення, яким відмовити в позові в повному обсязі.
Крім того, відповідачем в особі представника ОСОБА_2 подано апеляційну скаргу на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 27 серпня 2021 року через суд першої інстанції; враховуючи ідентичність змісту апеляційних скарг, вони розглядаються як одна апеляційна скарга.
Обґрунтовуючи апеляційну скаргу, ОСОБА_1 посилався на те, що справу розглянуто без належного повідомлення його про дату, час і місце розгляду справи.
Наголошував, що письмові докази, долучені позивачем, не посвідчені в порядку, передбаченому ст. 95 ЦПК України, п. 5.27 Національного стандарту України «Державна уніфікована система організаційно-розпорядчої документації. Вимоги до оформлення документів. ДСТУ 4163-2003», з посиланням на правові висновки Верховного Суду в постановах від 14 квітня 2021 року в справі № 520/17947/18, від 23 жовтня 2019 року в справі № 376/142/18.
Вказував, що судом першої інстанції встановлено факт видачі позивачем відповідачу кредитних коштів в розмірі 500000 грн., при тому в матеріалах справи відсутні докази вчинення цих дій.
Наголошував, що з розрахунку заборгованості не вбачається будь-яких розрахунків та незрозуміло, яким чином були отримані пред`явлені до стягнення з відповідача грошові кошти. На підтвердження даного розміру заборгованості позивач повинен був надати виписку по рахунку відповідача або платіжні доручення (квитанції), з яких би чітко вбачались конкретні дати та суми, які сплачувались відповідачем позивачу на виконання умов кредитного договору. Оскільки первинні бухгалтерські документи в матеріалах справи відсутні, стягнута за рішенням суду заборгованість в сумі 514 160,82 грн. є необґрунтованою. Посилався на правові висновки Верховного Суду в постанові від 13 червня 2018 року в справі № 733/608/16-ц.
Заперечував надходження на свою поштову адресу відправлення з вимогами позивача по кредитного договору.
Вважав пред`явлення до дострокового стягнення суми всієї заборгованості за кредитним договором передчасними діями позивача, оскільки позивач не дотримався встановленого Правилами надання споживчого кредиту в ПАТ «Креді Агріколь Банк» порядку.
Зазначив, що позивач втратив право на нарахування відсотків за користування кредитними коштами з моменту пред`явлення вимоги про дострокове повернення кредиту, при цьому судом стягнуто з відповідача відсотки за користування кредитними коштами, нарахованими після 20 січня 2020 року, що суперечить практиці Верховного Суду, викладеній в постанові від 28 березня 2018 року в справі № 444/9519/12.
Вважав, що зі змісту рішення, позову та долучених до нього документів не є зрозумілим, яким чином вирахувана сума боргу, зокрема за який період і за якою процентною ставкою нараховувались відсотки, на яку суму основної заборгованості, з якого документу вбачається, що відповідачем було сплачено позивачу 66359,89 грн. в якості погашення основного боргу, а не іншу суму, яким чином позивач у квітні 2020 року нараховував поточні відсотки, при тому, що в січні 2020 року ним було пред`явлено вимогу про дострокове повернення заборгованості, якщо прострочена заборгованість складає тільки 9704,52 грн., то на якій підставі суд стягнув з відповідача 433 640,11 грн., сплата яких ще не була прострочена на момент подачі позову; за порушення яких саме зобов`язань позивач нарахував відповідачу пеню та комісію.
Вказував, що Правила не можна вважати складовою частиною договору, оскільки вони не підписані та не визнаються відповідачем.
 
Відзивів на апеляційну скаргу не надійшло.
 
До апеляційної скарги надано нові докази, а саме копія медичної довідки від 05 квітня 2021 року, копія комерційної пропозиції АТ «Креді Агріколь Банк».
Згідно з ч. 3 ст. 367 ЦПК України докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.
Позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви. Відповідач, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, повинні подати суду докази разом з поданням відзиву або письмових пояснень третьої особи (ч. 2, 3 ст. 83 ЦПК України).
Частиною 1 статті 13 ЦПК України визначено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Відповідно до ч. 4 ст. 12 ЦПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
Відповідно до ст. 126 ЦПК України право на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням строку, встановленого законом або судом. Документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом.
Оскільки відповідачем не надано доказів неможливості подання документів до суду першої інстанції з об`єктивних причин, що не залежали від нього, а також не заявлено клопотання про поновлення строку для прийняття нових доказів, за наведених обставин апеляційний суд не вбачає підстав для прийняття нових доказів та надання їм оцінки.
 
Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.
 
Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
 
Разом із тим рішення суду першої інстанції даним вимогам закону не відповідає.
Задовольняючи позов АТ «Креді Агріколь Банк» про стягнення заборгованості за кредитним договором, суд першої інстанції виходив із того, що відповідачем не сплачується отриманий кредит за умовами договору, в результаті чого він має заборгованість перед АТ «Креді Агріколь Банк», в тому числі нараховані відсотки 4729,01 грн., прострочені відсотки - 63726,07 грн., пеня, процентна та комісійна винагорода - 2361,11 грн. 
 
Апеляційний суд не може в повній мірі погодитись з даними висновками, виходячи із наступного.
 
Із матеріалів справи вбачається, що 29 травня 2019 року ОСОБА_1 та АТ «Креді Агріколь Банк» уклали кредитний договір № 4/3253363, за умовами якого банк надає позичальнику кредит в сумі 500000 грн. строком на 45 місяців з 29 травня 2019 року по 27 лютого 2023 року включно, позичальник сплачує платежі за кредитом щомісячно в число місяця, визначене графіком платежів по кредиту (додаток № 1 до договору, що є його невід`ємною частиною) як день повернення кредиту. За користування кредитом позичальник сплачує щомісячно процентну винагороду в розмірі 32 % річних. У разі прострочення строку сплати поточної заборгованості за кредитом, процентами згідно умов договору, на суму простроченого платежу нараховується пеня в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період, за який сплачується пеня, але не більше ніж 15 % від суми простроченого платежу (а. с. 7 - 8).
На а. с. 9 - 10 знаходиться копія додатку № 1 до кредитного договору № 4/3253363 від 29 травня 2019 року, яким є таблиця обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит (в тому числі графік платежів по кредиту, ануїтету) з підписом ОСОБА_1 , в якому зазначено суми платежу за розрахунковий період та його структура, згідно якого щомісячний платіж в сумі 19211,38 грн. повинен сплачуватися щомісячно 29 числа.
На а. с. 11 знаходиться копія пам`ятки клієнту за кредитним договором № 4/3253363 від 29 травня 2019 року, підписаної ОСОБА_1 , в якій зазначено умови та порядок погашення кредиту.
На а. с. 18 знаходиться копія меморіального ордеру № 26901620-1 від 29 травня 2019 року, згідно якого на поточний рахунок НОМЕР_1 перераховано 500000 грн. згідно кредитного договору № 4/3253363 від 29 травня 2019 року.
22 січня 2020 року АТ «Креді Агріколь Банк» направлено вимогу щодо дострокового виконання боргових зобов`язань за комплексним договором № 4/3253363 від 29 травня 2019 року, в якій повідомлено про наявність боргових зобов`язань, а саме прострочений кредит в сумі 6088,23 грн., прострочені проценти 34233,28 грн., пеня за несвоєчасне погашення кредиту та процентів 1502,34 грн.; зазначено про необхідність повернення протягом 30 днів з дати отримання даної вимоги достроково у повному обсязі всю суму кредиту та інші платежі, передбачені кредитним договором, а саме суму кредиту 461499,93 грн., проценти 34233,28 грн., пеню за несвоєчасне погашення кредиту та процентів 1502,34 грн.; дану вимогу ОСОБА_1 отримав 29 січня 2020 року (а. с. 16 - 17).
На а. с. 19 - 26 знаходяться копії виписок з рахунку ОСОБА_1 за період з 29 травня 2019 року по 09 квітня 2020 року, із яких вбачається, що ОСОБА_1 здійснювалось погашення заборгованості за кредитним договором, зокрема 08 липня 2019 року сплачено прострочені відсотки в розмірі 13333,33 грн., 31 липня 2019 року сплачено прострочені відсотки в розмірі 13213,16 грн., 06 вересня 2019 року сплачено прострочені відсотки в розмірі 13021,02 грн., 04 жовтня 2019 року сплачено прострочені відсотки в розмірі 12888,99 грн., 05 листопада 2019 року сплачено прострочені відсотки в розмірі 3479,50 грн., 18 лютого 2020 року сплачено прострочені відсотки в розмірі 6844,70 грн. (а. с. 21 - 22); 27 вересня 2019 року погашено строкову заборгованість за кредитним договором в розмірі 48 грн., 29 жовтня 2019 року погашено строкову заборгованість за кредитним договором в розмірі 10,07 грн. (а. с. 23); 08 липня 2019 року погашено прострочену заборгованість за кредитом в розмірі 5878,05 грн., 31 липня 2019 року погашено прострочену заборгованість за кредитом в розмірі 6034,79 грн., 06 вересня 2019 року погашено прострочену заборгованість за кредитом в розмірі 6195,72 грн., 04 жовтня 2019 року погашено прострочену заборгованість за кредитом в розмірі 6312,94 грн., 05 листопада 2019 року погашено прострочену заборгованість за кредитом в розмірі 6520,50 грн., 18 грудня 2019 року погашено прострочену заборгованість за кредитом в розмірі 2500 грн., 14 січня 2020 року погашено прострочену заборгованість за кредитом в розмірі 5000 грн., 14 лютого 2020 року погашено прострочену заборгованість за кредитом в розмірі 5000 грн., 18 лютого 2020 року погашено прострочену заборгованість за кредитом в розмірі 8155,30 грн., 03 березня 2020 року погашено прострочену заборгованість за кредитом в розмірі 5000 грн. (а. с. 25 - 26).
На а. с. 27 - 31 наявна копія Правил надання споживчого кредиту в ПАТ «Креді Агріколь Банк» та Умови страхування життя позичальника в редакції від 29 вересня 2017 року.
 
Вказані обставини підтверджуються наявними у справі доказами.
 
Згідно ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Згідно із ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Згідно ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
 
Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).
Згідно з статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Відповідно до статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.
Згідно з частиною першою статті 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.
Наслідки прострочення позичальником повернення позики визначено у статті 1050 ЦК України. Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу (частина друга статті 1050 ЦК України).
 
Відповідно до висновків, викладених у постановах Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 (провадження № 14-10цс18), від 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц (провадження № 14-154цс18), від 31 жовтня 2018 року у справі № 202/4494/16-ц (провадження № 14-318цс18), якщо банк використав право вимоги дострокового повернення всієї суми кредиту, що залишилася несплаченою, а також сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 ЦК України, то такими діями кредитор на власний розсуд змінив умови основного зобов`язання щодо строку дії договору, періодичності платежів, порядку сплати процентів за користування кредитом. Кредитодавець втрачає право нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку у разі пред`явлення вимоги до позичальника про дострокове погашення боргу на підставі статті 1050 ЦК України. Разом з тим права та інтереси кредитодавця в таких правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.
 
Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
 
Відтак, оскільки 20 січня 2020 року банк звернувся до ОСОБА_1 з вимогою про дострокове стягнення заборгованості за кредитним договором, з цього моменту банк таким чином змінив строк виконання основного зобов`язання відповідно до вимог статті 1050 ЦК України та фактично мав зафіксувати розмір існуючої у ОСОБА_1 заборгованості за процентами та пенею і припинити її нарахування.
 
Разом із тим, в порушенням вимог ч. 4 ст. 263 ЦПК України судом першої інстанції не надано належної правової оцінки доказам, наявним в матеріалах справи, а саме випискам із рахунку позичальника ОСОБА_1 та розрахунку заборгованості, із яких вбачається, що після використання банком права вимоги дострокового повернення всієї суми кредиту, що залишилася несплаченою, а також сплати процентів шляхом направлення вимоги від 20 січня 2020 року банк продовжував нараховувати проценти за користування кредитом, зокрема 28 лютого 2020 року нараховано 12160,26 грн. відсотків по договору в період з 29 січня 2020 року по 29 лютого 2020 року, які в подальшому були винесені на прострочку простроченої заборгованості за кредитом, 27 березня 2020 року нараховано 11822,96 грн. в період з 29 лютого 2020 року по 29 березня 2020 року, які в подальшому були винесені на прострочку простроченої заборгованості за кредитом, 09 квітня 2020 року нараховано 4729,01 грн. в період з 29 березня 2020 року по 09 квітня 2020 року (а. с. 20). 
Крім того, з розрахунку заборгованості вбачається, що пеня нарахована банком за періоди після пред`явлення вимоги про дострокове стягнення заборгованості за кредитним договором від 20 січня 2020 року, зокрема з 03 січня 2020 року по 29 січня 2020 року в сумі 693,22 грн., з 29 січня 2020 року по 30 січня 2020 року в сумі 34,94 грн., з 31 січня 2020 року по 17 лютого 2020 року в сумі 512,46 грн., з 18 лютого 2020 року по 29 лютого 2020 року в сумі 291,45 грн. (а. с. 5).
 
Відтак, судом першої інстанції не встановлена належним чином суми заборгованості, яка підлягала стягненню з відповідача на користь позивача, оскільки кредитодавець має право нараховувати передбачені договором проценти та пеню лише впродовж строку дії кредитного договору або до звернення кредитора до суду з вимогою про дострокове стягнення заборгованості, після спливу такого строку нарахування відсотків є безпідставним.
 
Крім того, відповідач в апеляційній скарзі посилався на розгляд справи у його відсутності, без повідомлення його належним чином про час і дату розгляду справи.
 
Перевіряючи зазначені обставини, апеляційний суд враховує, що розгляд даної справи здійснено судом в порядку спрощеного провадження без виклику сторін, що відповідає положенням ч. 4 ст. 274, ч. 5 ст. 279 ЦПК України, а відтак судом правомірно не здійснювалося повідомлення сторін про дату, час і мiсце засідання суду.
 
Відповідно до п. 3 ч. 3 ст. 376 ЦПК України порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо справу (питання) розглянуто судом за відсутності будь-якого учасника справи, не повідомленого належним чином про дату, час і місце засідання суду лише у разі якщо таке повідомлення є обов`язковим, однак в даному випадку апеляційним судом таких обставин не встановлено.
Апеляційний суд враховує, що копія ухвали про відкриття провадження в порядку спрощеного позовного провадження від 02 листопада 2020 року направлена відповідачу ОСОБА_1 супровідним листом від 03 лютого 2021 року і повернута до суду з відміткою причин повернення «за закінченням терміну зберігання» (а. с. 47).
Разом із тим, дані обставини з огляду на положення ч. 4 ст. 274, ч. 5 ст. 279 ЦПК України самі по собі не є обов`язковою підставою для скасування судового рішення, передбаченою п. 3 ч. 3 ст. 376 ЦПК України.
 
За таких обставин, оскільки судове рішення ухвалене в результаті неповного з`ясування обставин, що мають значення для справи, та з неправильним застосуванням норм матеріального права, рішення суду першої інстанції не може вважатися законним і обґрунтованим і підлягає скасуванню.
 
Вирішуючи по суті позовні вимоги АТ «Креді Агріколь Банк» про стягнення заборгованості за кредитним договором, апеляційний суд виходить із того, що 29 травня 2019 року АТ «Креді Агріколь Банк» та ОСОБА_1 уклали кредитний договір № 4/3253363, за умовами якого банк надав відповідачу кредитні кошти в розмірі 500000 грн. з 29 травня 2019 року до 27 лютого 2023 року включно під 32 % річних з установленим графіком повернення кредиту і процентів за користування грошовими коштами, а ОСОБА_1 частково здійснював погашення кредиту, що підтверджується кредитним договором, додатками до нього та виписками з рахунку ОСОБА_1 , копії яких наявні в матеріалах справи.
 
Апеляційний суд не приймає як необгрунтовані доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 , що наявні в матеріалах справи докази є неналежними та недопустимими, як такі, що не посвідчені позивачем, та не відповідають вимогам до п. 5.27 Національного стандарту України «Вимоги до оформлення документів. ДСТУ 4163-2003», виходячи із наступного.
 
Відповідно до ст. 95 ЦПК України письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії, якщо інше не передбачено цим Кодексом. Копії документів вважаються засвідченими належним чином, якщо їх засвідчено в порядку, встановленому чинним законодавством. Учасник справи підтверджує відповідність копії письмового доказу оригіналу, який знаходиться у нього, своїм підписом із зазначенням дати такого засвідчення. Якщо подано копію (електронну копію) письмового доказу, суд за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи може витребувати у відповідної особи оригінал письмового доказу. Якщо оригінал письмового доказу не подано, а учасник справи або суд ставить під сумнів відповідність поданої копії (електронної копії) оригіналу, такий доказ не береться судом до уваги.
 
Так, на підтвердження обставин, на які посилалася АТ «Креді Агріколь Банк», обґрунтовуючи свої вимоги, ним було надано до суду незавірені копію кредитного договору № 4/3253363 від 29 травня 2019 року з додатками, копію паспорта ОСОБА_1 , копію рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення, копію вимоги щодо дострокового виконання боргових зобов`язань за комплексним договором від 20 січня 2020 року, а також завірені штампом та підписом уповноваженої особи копію меморіального ордеру від 29 травня 2019 року, виписок з рахунку ОСОБА_1 .
 
Разом із тим, порядок засвідчення копій документів визначений пунктами 5.26, 5.27 ДСТУ 4163-2003, відповідно до яких (в редакції станом на день пред`явлення позову) відбитком печатки організації засвідчують на документі підпис відповідальної особи. Перелік документів, на які ставлять відбиток печатки, визначає організація на підставі нормативно-правових актів. Його подають в інструкції з діловодства організації. Відбиток печатки ставлять так, щоб він охоплював останні кілька літер назви посади особи, яка підписала документ. Відмітку про засвідчення копії документа складають зі слів «Згідно з оригіналом», назви посади, особистого підпису особи, яка засвідчує копію, її ініціалів та прізвища, дати засвідчення копії і проставляють нижче реквізиту 23. Зазначеним способом повинна засвідчуватися кожна сторінка документа, поданого у копії. У разі подання учасником справи до суду пакету документів у копіях, які прошиті із проставленням на останній його сторінці посвідчувального напису, із зазначенням кількості сторінок та проставленням підпису уповноваженої особи заявника та його печатки, такі процесуальні дії учасника справи свідчать про подання ним копій документів з дотриманням вимог щодо їх засвідчення відповідно до вимог національного стандарту щодо оформлення документів.
 
Такий правовий висновок викладено в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 01 жовтня 2020 року у справі № 910/8794/17.
 
Також Верховний Суд у постанові від 18 грудня 2018 року у справі № 761/5894/17 визначив, що у випадку подання доказів прошитими та пронумерованими вони вважаються належним чином засвідченими, якщо всі необхідні реквізити, передбачені вищезгаданим Національним стандартом України, наявні лише на звороті останнього аркуша.
 
Матеріалами справи, яка переглядається, підтверджено, що позовна заява підписана представником банку за довіреністю Дивисенко Т.О., а на зворотному боці пакета документів позовної заяви з доданими до неї матеріалами міститься напис «прошито та пронумеровано, який підписано ОСОБА_3 та скріплений печаткою АТ «Креді Агріколь Банк».
 
Крім того, оскільки в апеляційній скарзі відповідач не звертався з клопотаннями про витребування оригіналу для огляду або належним чином засвідченої копії письмових доказів від особи, у якої вони знаходяться, вказані докази приймаються апеляційним судом як належні, допустимі і достовірні.
 
За таких обставин доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 про неналежне засвідчення письмових доказів, з посиланням на правові висновки Верховного Суду в постанові від 14 квітня 2021 року в справі № 520/17947/18 та від 23 жовтня 2019 року в справі № 376/142/18, є безпідставними.
 
Апеляційний суд не може погодитися з доводами апеляційної скарги щодо недоведеності видачі банком позичальнику споживчого кредиту в розмірі 500000 грн. за кредитним договором № 4/3253363 від 29 травня 2019 року, оскільки зазначені обставини підтверджуються первинним документом - меморіальним ордером № 26901620-1 від 29 травня 2019 року, в якому зазначено, що кредит у вказаній сумі надається саме згідно кредитного договору № 4/3253363 від 29 травня 2019 року (а. с. 18), а також випискою з рахунку, в якій відображено надання кредиту 29 травня 2019 року в розмірі 500000 грн. (а. с. 23). 
 
Враховуючи наведене, апеляційний суд відхиляє похідні від цих доводів доводи ОСОБА_1 в апеляційній скарзі, що з огляду на відсутність в матеріалах справи доказів передання грошей за кредитним договором суду слід визнати кредитний договір неукладеним, тобто таким, що не відбувся, та як наслідок, відмовити позивачу в позові в повному обсязі.
 
Апеляційний відхиляє як необгрунтовані доводи апеляційної скарги, що з наданого позивачем розрахунку заборгованості суд не має реальної можливості встановити розмір заборгованості відповідача за кредитним договором.
 
Загальними вимогами процесуального права визначено обов`язковість установлення судом під час вирішення спору обставин, що мають значення для справи, надання їм юридичної оцінки, а також оцінки всіх доказів, розрахунків, з яких суд виходив при вирішенні позовів, що стосуються, зокрема, грошових вимог (дослідження обґрунтованості, правильності розрахунку, доведеності розміру збитків, наявності доказів, що їх підтверджують) (постанова Верховного Суду від 22 липня 2020 року в справі № 189/2109/18, провадження № 61-19542св19).
 
В постанові Верховного Суду від 14 липня 2022 року в справі № 522/9719/14 (провадження № 61-6698св20) викладено правовий висновок, згідно якого належним чином дослідити поданий стороною доказ, перевірити його, оцінити в сукупності та взаємозв`язку з іншими наявними у справі доказами, а у випадку незгоди з ним повністю чи частково - зазначити правові аргументи на його спростування і навести у рішенні свій розрахунок - це процесуальний обов`язок суду. 
 
Як вбачається із матеріалів справи, розрахунок заборгованості ОСОБА_1 за кредитним договором складений на підставі виписок з рахунку, копії яких наявні в матеріалах справи та якими підтверджується рух коштів на рахунку, зокрема отримання кредитних коштів, часткове погашення відповідачем заборгованості за кредитним договором, дата і розмір такого погашення.
 
У постанові Верховного Суду від 30 січня 2018 року у справі № 161/16891/15-ц (провадження №61-517св18) зроблено правовий висновок про те, що доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір, є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». 
Згідно вказаної норми Закону України підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. 
Відповідно до пункту 63 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 04 липня 2018 року № 75, виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту. 
Отже, виписка з рахунка особи, яка відповідає зазначеним вимогам та надана відповідно до вимог закону, є документом, який може бути доказом і який суду необхідно оцінити відповідно до вимог цивільного процесуального закону при перевірці доводів про реальне виконання кредитного договору. 
 
Аналогічна правова позиція викладена, зокрема, у постановах Верховного Суду від 16 вересня 2020 року у справі № 200/5647/18 (провадження № 61-9618св19), від 25 травня 2021 року у справі № 554/4300/16-ц (провадження № 61-3689св21), від 26 травня 2021 року у справі № 204/2972/20 (провадження № 61-168св21), від 13 жовтня 2021 року у справі № 209/3046/20 (провадження № 61-9207св21), від 01 грудня 2021 року у справі № 752/14554/15-ц (провадження № 61-14046св21), від 01 червня 2022  року у справі № 175/35/16-ц (провадження № 61-648св21).
 
Відтак, апеляційний суд відхиляє як необгрунтовані доводи апеляційної скарги щодо відсутності в матеріалах справи документів первинної бухгалтерської документації, які підтверджують розмір заборгованості відповідача за кредитним договором, з посиланням на правові висновки, викладені в постанов Верховного Суду від 13 червня 2018 року в справі № 733/608/16-цпро те, що виписка по рахунку не є первинним документом,з огляду на вищевикладені правові висновки Верховного Суду в постановах, прийнятих пізніше, що виписки за картковими рахунками можуть бути належними доказами щодо заборгованості за кредитним договором.
 
Доводи апеляційної скарги щодо неотримання вимоги про дострокове повернення кредиту, направленої в порядку досудового врегулювання спору, апеляційний суд відхиляє, оскільки такі доводи не спростовують наявності заборгованості за кредитним договором і не звільняють позичальника від виконання зобов`язань за кредитним договором шляхом погашення кредиту в погоджені сторонами строки і в установленому розмірі, а також оскільки доводи відповідача в наведеній частині спростовуються рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення на а. с. 16, згідно якого ОСОБА_1 отримано лист АТ «Креді Агріколь Банк» 29 січня 2020 року.
 
Посилання відповідача на надіслання йому банком іншого документу, зокрема комерційної пропозиції на придбання транспортних засобів, за які ОСОБА_1 дійсно міг розписатися у рекомендованому повідомленні, апеляційний суд не приймає, оскільки зазначені доводи ґрунтуються на новому доказі, не прийнятому апеляційним судом, і який до того ж не містить підпису уповноваженої особи банку та відтиску штампу, відтак не може вважатися допустимим доказом.
 
Не ґрунтуються на вимогах закону та відхиляються апеляційним судом доводи апеляційної скарги, що позивач передчасно звернувся з позовом про дострокове стягнення всієї суми заборгованості за кредитним договором, кінцева дата повернення якого настає 27 лютого 2023 року, без попереднього направлення повідомлення про наявність простроченої заборгованості і надання строку для її погашення, що передбачено Правилами надання споживчого кредиту в ПАТ «Креді Агріколь Банк».
 
Звертаючись до суду з даним позовом, банк обґрунтовував право дострокового стягнення кредиту положеннями ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якою передбачено у випадку встановлення договором обов`язку позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому.
 
Оскільки доказами, наявними в матеріалах справи, зокрема виписками по рахунку ОСОБА_1 , підтверджується, що відповідач несвоєчасно та не в повному обсязі сплачував передбачені графіком погашення заборгованості щомісячні платежі, у АТ «Креді Агріколь Банк» виникло право дострокового повернення кредитних коштів в повному обсязі, а також стягнення з відповідача пені за несвоєчасне повернення кредиту в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період, за який сплачується пеня, що передбачено п. 3.1 кредитного договору.
 
Посилання відповідача в апеляційній скарзі на умови Правил надання споживчого кредиту в АТ «Креді Агріколі Банк» щодо порушення порядку дострокового стягнення кредиту апеляційний суд відхиляє, оскільки наявна в матеріалах справи редакція Правил не містить підпису відповідача, а відтак не можна дійти висновку, що саме ці Правила погоджені ОСОБА_1 та АТ «Креді Агріколь Банк», про що сам відповідач зазначав у іншій частині апеляційної скарги (а. с. 62).
 
Таким чином, відповідно до вимог ст. 1048, 1050 ЦК України позивач має право на дострокове повернення частини позики, що залишилася, та отримання процентів за користування кредитними коштами за договором за період з 30 жовтня 2019 року (дата утворення заборгованості за відсотками, які не були повністю погашені позичальником згідно виписки)до 29 лютого 2020 року (дата закінчення 30-денного строку отримання відповідачем вимоги банку про дострокове повернення кредиту), а також пені за прострочення строку сплати поточної заборгованості за кредитом, процентами за період з 30 жовтня 2019 року до 29 лютого 2020 року в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у цей період.
Разом із тим, із виписок та розрахунку заборгованості вбачається, що позивач продовжував нараховувати відповідачу проценти за нарахування кредитом після дати, встановленої банком позичальнику для дострокового повернення кредиту29 лютого 2020 року.
 
Зокрема, 27 березня 2020 року нараховано 11822,96 грн. в період з 29 лютого 2020 року по 29 березня 2020 року, які в подальшому були винесені на прострочку простроченої заборгованості за кредитом, 09 квітня 2020 року нараховано 4729,01 грн. в період з 29 березня 2020 року по 09 квітня 2020 року (а. с. 20). 
 
Оскільки право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України, в охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.
 
Таким чином, у справі, яка переглядається, вимоги банку про стягнення процентів за договоромпісля 29 лютого 2020 року не ґрунтуються на вимогах чинного законодавства.
 
Такі правові висновки узгоджуються з позицією Великої Палати Верховного Суду, викладеною у постанові від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12, провадження № 14-10цс18.
 
Відтак апеляційний суд приймає доводи апеляційної скарги про безпідставність нарахування відсотків за користування кредитними коштами після пред`явлення вимоги про дострокове повернення кредиту.
 
Виходячи з вищевикладеного, позивач має право на стягнення заборгованості за кредитом в розмірі 433640,11 грн., простроченої заборгованості за кредитом в розмірі 9704,52 грн., прострочених відсотків в розмірі 51903,11 грн. за період з 30 жовтня 2019 року до 29 лютого 2020 року, а також пені в розмірі 2361,11 грн. за період з 30 жовтня 2019 року до 29 лютого 2020 року, всього в розмірі 497608,85 грн.
 
З огляду на викладене апеляційний суд приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції ухвалене в результаті неповного з`ясування обставин, що мають значення для справи, та з неправильним застосуванням норм матеріального права, з прийняттям нової постанови про часткове задоволення позову, стягнувши з відповідача на користь позивача заборгованість за кредитним договором в розмірі 497608,85 грн.
 
В іншій частині позов задоволенню не підлягає з наведених вище підстав.
 
За подання позову АТ «Креді Агріколь Банк» сплачено судовий збір в розмірі 7712,40 грн., оскільки позов задоволено на 97 %, судові витрати в розмірі 7481,03 грн. покладаються на відповідача пропорційно задоволених вимог.
За подання апеляційної скарги ОСОБА_1 сплачено судовий збір в розмірі 11568,60 грн., оскільки апеляційна скарга задоволена на 3 %, судові витрати в розмірі 347,06 грн. покладаються на позивача пропорційно її задоволенню.
Відповідно до ст. 141 ЦПК України апеляційний суд здійснює перерозподіл судових витрат та стягує з відповідача на користь позивача судові витрати в розмірі 7133,97 грн. (7481,03 - 347,06).
 
Керуючись ст. 367, 374, 376, 381, 382 ЦПК України, суд, -
 
п о с т а н о в и в :
 
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану представником ОСОБА_2 , задовольнити частково.
Рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 27 серпня 2021 року скасувати та прийняти нову постанову.
Позов Акціонерного товариства «Креді Агріколь Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 РНОКПП НОМЕР_2 ) на користь Акціонерного товариства «Креді Агріколь Банк» (м. Київ вул. Пушкінська 42/4 код ЄДРПОУ 14361575) заборгованість за кредитним договором № 4/3253363 від 29 травня 2019 року в розмірі 497608,85 грн. та судові витрати в розмірі 7133,97 грн.
В іншій частині позову Акціонерного товариства «Креді Агріколь Банк» відмовити.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів.
 
Повний текст постанови складено 28 листопада 2022 року.

Головуючий:                                                                                                 Кашперська Т.Ц.
 
Судді:                                                                                                 Фінагеєв В.О.
 
                                                                                                                        Яворський М.А.