ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/5859/22 Справа № 212/1068/22 	  	Суддя у 1-й інстанції - Ваврушак Н. М. Суддя у 2-й інстанції - Бондар  Я. М.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 жовтня 2022 року                                                                м.Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого - судді Бондар Я.М.,
суддів Зубакової В.П., Остапенко В.О.
сторони справи 
позивач-  ОСОБА_1 
відповідач- Приватне акціонерне товариство «Суха Балка»,
розглянувши у відкритому судовому засіданні,в порядку спрощеного позовного провадження, у порядку ч.13 ст.7, ч.1 ст.369 ЦПК України, без повідомлення учасників справи, за наявними у справі матеріалами, апеляційну скаргу відповідача Приватного акціонерного товариства «Суха Балка», на рішення Жовтневого районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 03 червня 2022 року, ухваленого суддею Ваврушак Н.М. в м.Кривому Розі Дніпропетровської області, повний текст судового рішення складено 03 жовтня 2022 року, 

УСТАНОВИВ

У лютому 2022 року позивач ОСОБА_1 (надалі - Позивач) звернувся з позовом до Приватного акціонерного товариства «Суха Балка» (надалі Відповідач) про стягнення моральної шкоди заподіяної втратою працездатності внаслідок професійного захворювання в розмірі 130000,00 гривень, без утримання податку з доходів фізичних осіб.
В обґрунтування позову зазначив, що він працював на підприємстві відповідача у період, з 11.09.1995 р. по 29.03.1996 р. – підземним гірничим робітником, з 29.03.1996 р. по 10.06.1997 р. - підземним машиністом бурової установки шахти «Ювілейна» Рудника «Суха Балка», правонаступником якого є ПрАТ «Суха Балка». 
За висновком МСЕК від 01.04.2020р. позивачу первинно було встановлено 65% стійкої втрати професійної працездатності, з них 40% -радикулопатія, 15% -хронічне обструктивне захворювання легенів, 5%- туговухість та встановлено третю групу інвалідності.  
Висновком МСЕК від 16.03.2021 позивачу безстроково  встановлено  65% стійкої втрати професійної працездатності, з них 40% - радикулопатія, 15% - хронічне обструктивне захворювання легенів, 5% - туговухість та встановлено третю групу інвалідності. 
Вважає, що з вини підприємства, яке не створило безпечних умов праці, в період роботи позивача на підприємстві відповідача, втратив своє здоров`я, завдана моральна шкода, яка полягає в тому, що протягом тривалого часу відчуває психологічний дискомфорт, порушення душевної рівноваги, на фоні сильних больових відчуттів вираженої задишки при незначному фізичному навантаженні, сильний приступоподібний кашель, біль у грудях та міжлопатковій ділянці, постійні стійкі болі та обмеження рухів в плечових, ліктьових та колінних суглобах, за станом здоров`я він не може повноцінно забезпечувати свою родину виконувати різні дії у побуті, що також його досить сильно морально пригнічує та змушує постійно лікуватися, хронічний характер захворювань не дає надії на видужання у майбутньому.
Рішенням Жовтневого районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 03 червня 2022 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволені частково.
Стягнуто з Приватного акціонерного товариства «Суха Балка» на користь ОСОБА_1 в рахунок відшкодування моральної шкоди 65000,00 гривень (шістдесят п`ять тисяч грн. 00 коп.), без утримання податку з доходів фізичних осіб.
В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.
Стягнуто з Приватного акціонерного товариства «Суха Балка» на користь держави судовий збір в розмірі 992,40 гривень (дев`ятсот дев`яносто дві грн. 40 коп.).
Відповідач, ПрАТ «Суха Балка», будучи незгодним з ухваленим судовим рішенням подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на незаконність судового рішення, ухваленого з порушенням норм процесуального права, неправильному застосуванні норм матеріального права, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, ставить питання про його скасування та ухвалення нового судового рішення, яким у повному обсязі відмовити позивачеві ОСОБА_1 у задоволенні його позовних вимог.
При цьому скаржник зазначає, що при укладенні з відповідачем трудового договору позивача було ознайомлено з умовами праці, наявністю на робочому місці небезпечних і шкідливих виробничих факторів та можливі наслідки їх впливу на здоров`я, права та пільги позивача, і компенсації за роботу в таких умовах. При цьому позивач свідомо приймав наявні умови праці і усвідомлював можливість нанесення шкоди його здоров`ю.
Відповідач наголошує на тому, що підприємство не вчиняло будь-яких протиправних дій, які б знаходились у причинному зв`язку з ушкодженням здоров`я та заподіянню моральних страждань ОСОБА_1 , тому суд першої інстанції зробив помилковий висновок про обов`язок ПрАТ «Суха Балка» відшкодовувати Позивачу моральну шкоду.
Скаржник вважає визначену судом до стягнення суму моральної шкоди завищеною, такою, що не відповідає принципам розумності, виваженості т та справедливості, а також критеріям ст.23 ЦК України, вказуючи на те, що на підприємстві відповідача в шкідливих умовах праці ОСОБА_1 пропрацював невеликий проміжок часу, а саме 1 рік 09 місяців, а саме з 11.09.1995 по 10.06.1997.
У відзиві на апеляційну скаргу відповідача, позивач ОСОБА_1 , посилаючись на законність і обґрунтованість судового рішення, просить його залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.
Справа розглядається без повідомлення учасників справи, в порядку ч.13 ст.7, ч.2 ст.369 ЦПК України, оскільки ціна позову менша розміру ста мінімальних заробітних плат.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених позовних вимог, відзиву на апеляційну скаргу, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга Відповідача підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав.
Судом встановлено, що позивач перебував у трудових правовідносинах з Відповідачем з 11.09.1995 р. по 29.03.1996 р., працюючи підземним гірничим робітником та з 29.03.1996 р. по 10.06.1997 р., працював підземним машиністом бурової установки шахти «Ювілейна» Рудника «Суха Балка», правонаступником якого є ПрАТ «Суха Балка», що підтверджується трудовою книжкою та не оспорюється сторонами. (а.с.6-10).
09.01.2020 ДУ «Український науково-дослідний інститут промислової медицини» встановлені хронічні захворюванні: радікулопатія полісегментарна, п/крижова L4-L5-S1 білатерально, переважно ліва та шийна С6-С7 білатерально, переважно зліва, стійкий виражений больовий синдром та статико-динамічні порушення, часто рецидивуючий перебіг, з нейродистрофічними проявами у вигляді двобічного плечолопаткового періартрозу (ПФ другого ступеня), остеоартрозу у поєднанні з пері артрозом ліктьових суглобів (ПФ першого ступеня), остеоартрозу у поєднанні з періартрозом колінних суглобів (ПФ першого-другого ступеня), периферичним нейросудинним синдромом верхніх кінцівок з порушенням трофіки кистей. М54.1; хронічне обструктивне захворювання легень першої-другої стадії (пиловий бронхіт першої-другої стадії, емфізема легень першої-другої стадії), група В . ЛН першого-другого ступеню. J44; нейросенсорна приглухуватість першої стадії (з легким зниженням слуху). Н90.3.(а.с.23-24)
05.02.2020 за останнім місце роботи  ОСОБА_1  ПрАТ «Центральний гірничо-збагачувальний комбінат» було проведено розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання (отруєння), відповідно до п.17 підставою причин виникнення хронічного професійного захворювання послужив профмаршрут, в тому числі робота з 11.09.1995 по 10.06.1997 ПрАТ «Суха Балка» ш.Ювілейна. (а.с.17-20)
За висновком МСЕК від 16.03.2021р. ОСОБА_1 встановлено 65% стійкої втрати професійної працездатності, з них 40% за професійними захворюваннями: радикулопатія, 20% хронічне обструктивне захворювання легенів, 5% -туговухість, безстроково та встановлена третя група інвалідності. (а.с.21-22).
Суд першої інстанції, ухвалюючи рішення про часткове задоволення позовних вимог   ОСОБА_1 , виходив з того, що між сторонами склалися трудові правовідносини, оскільки профмаршрут позивача на підприємстві відповідача також слугував причиною отримання останнім професійних захворювання, пов`язані із виконанням трудових обов`язків, тому ПрАТ «Суха Балка» повинен йому відшкодувати моральну шкоду, спричинену ушкодженням здоров`я. 
Колегія суддів повністю погоджується з таким висновком суду першої інстанції, однак частково погоджується з доводами відповідача в частині завищеного розміру моральної шкоди, з огляду на таке.
Статтею 3 Конституції України передбачається, що людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави.
Частина 4 статті 43, частина 1 статті 46 Конституції України передбачають, що кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Відповідно достатті 153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган.
Статтею 173 КЗпП України закріплено за потерпілим право на відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням трудових обов`язків.
Рішенням Конституційного Суду України від 08.10.2008 №20рп-08 по справі №1-32/2008 встановлено, що громадяни, які потерпіли на виробництві від нещасного випадку або професійного захворювання, мають право на відшкодування моральної шкоди відповідно до ст.1167 ЦК України та ст.237-1 КЗпП України за рахунок власника або уповноваженого ним органу (роботодавця).
У п.13 Постанови Пленуму ВСУ від 31.03.1995 № 4 «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз`яснено, що відповідно до ст.237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків, що вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.
Відповідно до ст.1167 ЦКУ- моральна шкода завдана фізичній або юридичній особі неправомірними діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала. 
Згідно п.3 ч.1ст.268 ЦК України відносини з приводу відшкодування моральної шкоди, повязаної з ушкодженням здоровя, випливають з порушення немайнових прав, а тому не мають строку позовної давності. 
У відповідності до ст.4 ЗУ «Про охорону праці» від 14 жовтня 1992 року N2694-XII державна політика в області охорони праці базується на принципах пріоритету життя і здоровя працівників, повної відповідальності роботодавця за створення незалежних, безпечних умов праці, соціального захисту працівників, повного відшкодування шкоди особам, які постраждали від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань.
Згідно частин 1,3 ст.13 Закону України «Про охорону праці», роботодавець зобов`язаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці. Роботодавець несе безпосередню відповідальність за порушення зазначених вимог.
Рішенням Конституційного Суду України від 27.01.2004 №1-рп/2004 визначено: «4.1.Відповідно до статей 23, 1167 Цивільного кодексу України моральна шкода потерпілого від нещасного випадку на виробництві чи професійного захворювання полягає, зокрема, у фізичному болю, фізичних та душевних стражданнях, яких він зазнає у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я. Як наслідок, моральна шкода, заподіяна умовами виробництва, спричинює порушення таких особистих немайнових прав, як право на життя, право на охорону здоров`я тощо. Ушкодження здоров`я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов`язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності спричинюють йому моральні та фізичні страждання..».
У статті 16 Конвенції Міжнародної організації праці від 22 червня 1981 року № 155 передбачено, що від роботодавців повинно вимагатися настільки, наскільки це є обґрунтовано практично можливим, забезпечення безпечності робочих місць, механізмів, обладнання та процесів, які перебувають під їхнім контролем, і відсутності загрози здоров`ю з їхнього боку. Від роботодавців повинно вимагатися настільки, наскільки це є обґрунтовано практично можливим, забезпечення відсутності загрози здоров`ю з боку хімічних, фізичних та біологічних речовин й агентів, які перебувають під їхнім контролем, тоді, коли вжито відповідних захисних заходів. Від роботодавців повинно вимагатися надавати у випадках, коли це є необхідним, відповідні захисні одяг і засоби для недопущення настільки, наскільки це є обґрунтовано практично можливим, загрози виникнення нещасних випадків або шкідливих наслідків для здоров`я.
Так, медичним висновком ДУ «Український науково-дослідний інститут промислової медицини» 09.01.2020, протокол №20 встановлено, що підставою для встановлення професійного характеру захворювань позивача слугував профмаршрут на ПАТ «Суха Балка» ш.Ювілейна, де позивач в період часу з 11.09.1995 по 29.03.1996 працював підземним гірничим робітником та період роботи позивача з 29.03.1996 по 10.06.1997 підземним машиністом бурової установки, що також підтверджено і Актом розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання (отруєння) від 05 лютого 2020 року, складеного ПРАТ «ЦГЗК» (а.с.11-20).
Колегія суддів вважає, що, суд першої інстанції при ухваленні рішення встановив обставини справи, дав їм належну оцінку і відповідно до норм процесуального та матеріального закону, обґрунтовано дійшов висновку, що позивачу заподіяна моральна шкода у зв`язку з отриманими ним професійними захворюваннями, зокрема і під час виконання трудових обов`язків на підприємстві відповідача, поклавши обов`язок по відшкодуванню моральної шкоди на ПрАТ «Суха Балка».
Так, суд першої інстанції при визначенні розміру відшкодування позивачеві моральної шкоди, врахував, час протягом якого позивач працював в умовах впливу шкідливих факторів 15 років 02 місяці, з яких на підприємстві ПрАТ «Центральний гірничо-збагачувальний комбінат» 13 років 05 місяців, а у відповідача Приватного акціонерного товариства «Суха Балка» на посаді пов`язаної з виникненням професійного захворювання лише 1 рік 09 місяців, та виходячи пропорційності відпрацьованого часу у шкідливих умовах та з врахуванням засад розумності, виваженості та справедливості, визначив до стягнення з відповідача на користь позивача моральну шкоду в розмірі 65000,00 гривень, без урахування утримання податку з доходів фізичних осіб.
Колегія суддів погоджується з доводами апеляційної скарги відповідача щодо необґрунтовано завищеного розміру моральної шкоди, визначеного судом до стягнення з відповідача на користь позивача та вважає, що він визначений без повного урахування роз`яснень п.9Постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31 березня 1995 р. (з подальшими змінами) «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», відповідно до якого розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням в кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин.
Відповідно до роз`яснень, викладених у п.9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням у кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин. Зокрема, враховуються характер і тривалість страждань, стан здоров`я потерпілого, істотність вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках.
Як зазначено в п 4.1. Рішення Конституційного Суду України від 27 січня 2004 року по справі № 1-9/2004 ушкодження здоров`я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов`язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності, спричинюють йому моральні та фізичні страждання. У випадку каліцтва потерпілий втрачає працездатність і зазнає значно більшої моральної шкоди, ніж заподіяна працівникові, який не втратив професійної працездатності.
Європейський суд з прав людини зауважив, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v. BULGARIA, § 62, ЄСПЛ від 12 липня 2007 року).
Будь-яка компенсація моральної шкоди не може бути адекватною дійсним стражданням, тому будь-який її розмір може мати суто умовний вираз.
Виходячи з цих обставин, колегія суддів, ураховуючи наявність вини відповідача у виникненні у позивача професійних захворювань, беручи до уваги період роботи в умовах впливу шкідливих факторів – 1 рік 9 місяців, а також наявність вини іншого підприємства – ПРАТ «ЦГЗК» у виникненні у позивача професійних захворювань, на якому позивач пропрацював в шкідливих умовах праці 13 років 5 місяць, ступень втрати професійної працездатності, вперше з 01.04.2020 - 65% та третя групи інвалідності та в подальшому з 16.03.2021 ступінь втрати професійної працездатності залишився незмінним 65% з встановленням третьої групи безстроково, тому вважає за необхідне змінити рішення суду в частині визначеного судом розміру моральної шкоди і зменшити її розмір з 65 000 грн. до 15 000 грн.
З огляду на викладені обставини, колегія суддів вважає, що достатнім, справедливим, співмірним розміром компенсації моральної шкоди позивачеві з урахуванням часу роботи на підприємстві відповідача в шкідливих умовах праці – 1 рік 9 місяців, буде 15 000 грн. Визначений розмір не призведе до збагачення позивача та не поставить відповідача у скрутне матеріальне становище.
Керуючись ст.ст.367, 374, 376, 381,382 ЦПК України, Дніпровський апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ

Апеляційну скаргу відповідача Приватного акціонерного товариства «СУХА БАЛКА» задовольнити частково.
Рішення Жовтневого районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 03 червня 2022 рокув частині розміру моральної шкоди, змінити, зменшивши розмір моральної шкоди, стягнутої з Приватного акціонерного товариства «СУХА БАЛКА» на користь  ОСОБА_1 з 65 000 (шістдесяти п`яти тисяч) грн. до 15 000 (п`ятнадцяти тисяч) грн.
В решті рішення суду залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає. 
Повний текст постанови складено 27 жовтня 2022 року.

Головуючий:

Судді: