ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 листопада 2022 року	Львів	Справа № 260/5932/21 пров. № А/857/9524/22	

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді                                                  Коваля Р. Й.,
суддів                                                                       Святецького В. В.,
                                                                                 Ільчишин Н. В.,
з участю секретаря судового засідання                Петрунів В. І.,
позивача                                                                    ОСОБА_1 ,
представника відповідача                                      Слиш Г. С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Львові апеляційну скаргу Закарпатської обласної прокуратури на рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 11 травня 2022 року (ухвалене в місті Ужгороді суддею Микуляком П. П.; дата складення рішення в повному обсязі 11 травня 2022 року) в справі № 260/5932/21 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Закарпатської обласної прокуратури про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та за час затримки виконання рішення суду,

                                                     В С Т А Н О В И В :

У листопаді 2021 року ОСОБА_1 звернувся до Закарпатського окружного адміністративного суду із вказаним позовом та, з урахуванням заяви про зміну позовних вимог, просив:
- стягнути з Закарпатської обласної прокуратури на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 06.09.2017 по 11.12.2020 з врахуванням коефіцієнту підвищення посадового окладу в сумі - 1 197 823,20 грн;
- стягнути з Закарпатської обласної прокуратури на його користь середній заробіток за час затримки виконання рішення суду про поновлення на посаді в період з 11.03.2021 по 25.11.2021 у розмірі - 134 722,86 грн.
Позовні вимоги обґрунтовував тим, що рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 10 березня 2021 року в справі № 826/18139/14, яке набрало законної сили та яким його поновлено на посаді, встановлено, що розрахунковий період вимушеного прогулу позивача тривав 1596 днів, а саме з 24.10.2014 по 10.03.2021. Упродовж вказаного строку його посадовий оклад змінювався згідно вимог законодавства. Позовна вимога про застосування коефіцієнту підвищення посадового окладу у період з 01.12.2015 по 05.09.2017 вже була заявлена позивачем та розглянута судом у справі № 826/18139/14. Водночас, вимога про стягнення середнього заробітку із застосуванням коефіцієнту підвищення у період з 06.09.2017 по 11.12.2020 порушується вперше. Відтак, вважає, що є правові підстави для стягнення з відповідача суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу із застосуванням коефіцієнту підвищення посадового окладу за вказаний період у розмірі 1 197 823,20 грн.
Також, позивач вважає, що у зв`язку із затримкою виконання рішення суду про поновлення на роботі, з відповідача належить стягнути середній заробіток за час затримки виконання рішення суду.

Рішенням Закарпатського окружного адміністративного суду від 11 травня 2022 року позов задоволено.

Не погодившись із рішенням суду, його оскаржила Закарпатська обласна прокуратура, яка вважає, що рішення суду першої інстанції прийняте без урахування фактичних обставин справи та з помилковим застосуванням норм матеріального та процесуального права. Тому просить скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.
Вимоги апеляційної скарги обґрунтовує тим, що суд апеляційної інстанції у справі №826/18139/14 при постановлені рішення, яке набрало законної сили, в цілому надав оцінку вимогам позивача щодо здійснення розрахунку середньої заробітної плати з коефіцієнтом підвищення посадового окладу. Щодо вимоги про стягнення середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду, відповідач зазначив, що поновлення позивача на посаді є компетенцією Офісу Генерального прокурора, а не Закарпатської обласної прокуратури.
Також звертає увагу на те, що заява позивача про зміну позовних вимог в частині їх збільшення містить у собі зміну предмету і підстав одночасно, що в силу процесуального закону є недопустимим, на що суд першої інстанції не звернув уваги.

Позивач подав відзив на апеляційну скаргу та вказав, що у справі № 826/18139/14 позовні вимоги не стосувалися застосування коефіцієнту підвищення посадового окладу за весь час вимушеного прогулу, а лише у період з 01 грудня 2015 року по 05 вересня 2017 року. Тому, вказує на те, що вимога про стягнення середнього заробітку із застосуванням коефіцієнту підвищення у період не розглядалась у справі № 826/18139/14 та порушується ним вперше. Також зазначає, що вимоги про оплату середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду є спором про оплату праці, а тому відповідальним за такі виплати є саме відповідач. Враховуючи наведене, просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

У судовому засіданні представник апелянта підтримала вимоги апеляційної скарги із аналогічних підстав; просить апеляційну скаргу задовольнити. Позивач, вважаючи рішення суду першої інстанції законним та обґрунтованим, просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції – без змін. З приводу незаявлення в адміністративній справі № 826/18139/14 вимог про стягнення з Закарпатської обласної прокуратури на його користь середнього заробітку за час вимушеного прогулу за період з 06.09.2017 по 11.12.2020 з врахуванням коефіцієнту підвищення посадового окладу пояснив, що таке було обумовлене ненаданням відповіді прокуратури на запит його представника щодо розміру посадового окладу за займаною ним посадою.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників судового розгляду, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги у їх сукупності, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Як встановлено судом, рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 10 березня 2021 року у справі № 826/18139/14 адміністративний позов ОСОБА_1 задоволено повністю.
Визнано протиправним та скасовано наказ Генеральної прокуратури України від 23 жовтня 2014 року № 1446к.
Поновлено ОСОБА_1 на посаді рівнозначній тій, яку він обіймав на момент звільнення, а саме посаді заступника прокурора Закарпатської області з 24 жовтня 2014 року.
Стягнуто з Офісу Генерального прокурора на користь ОСОБА_1 заробіток за час вимушеного прогулу у розмірі 1 290 653,67 грн.
Допущено негайне виконання рішення в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді та стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу у межах суми стягнення за один місяць.
Зобов`язано Офіс Генерального прокурора надати до Міністерства юстиції України відомості про відсутність підстав для застосування до позивача заборон, передбачених частиною третьою статті 1 Закону України «Про очищення влади».

Постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 20 жовтня 2021 року у справі № 826/18139/14 апеляційні скарги Офісу Генерального прокурора та Закарпатської обласної прокуратури задоволено частково.
Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 10.03.2021 скасовано в частині задоволення позовних вимог про стягнення з Офісу Генерального прокурора на користь ОСОБА_1 заробітку за час вимушеного прогулу у розмірі 1 290 653,67 грн та прийнято в цій частині нове рішення, яким дані вимоги задоволено частково.
Стягнуто з Закарпатської обласної прокуратури на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 24.10.2014 по 10.03.2021 у розмірі 1207964,52 грн.
В іншій частині рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 10.03.2021 залишено без змін.
Вказана постанова Шостого апеляційного адміністративного суду від 20 жовтня 2021 року у справі № 826/18139/14 набрала законної сили з дати її прийняття.

Наказом Генерального прокурора від 24 листопада 2021 року № 412к поновлено ОСОБА_1 на посаді заступника прокурора Закарпатської області з 24 жовтня 2014 року.
Наказом Закарпатської обласної прокуратури від 25 листопада 2021 року № 725к заступнику прокурора Закарпатської області Савченку А. М. посаду якого ліквідовано наказом Генерального прокурора від 08 вересня 2020 року № 46ш, тимчасово визначено робоче місце у відділі процесуального керівництва у кримінальних провадженнях слідчих територіального управління Державного бюро розслідувань Закарпатської обласної прокуратури.

Незгода позивача із розрахунком відповідача його середнього заробітку за час вимушеного прогулу за період з 06.09.2017 по 11.12.2020 без врахуванням коефіцієнту підвищення посадового окладу та затримка виконання рішення суду про поновлення на посаді стали підставою для звернення з цим позовом до суду.

Приймаючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції мотивував його тим, що необхідність застосування коефіцієнту підвищення заробітної плати для визначення середнього заробітку за час вимушеного прогулу передбачено пунктом 10 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100, у редакції, що діяла до 12.12.2020.
Суд звернув увагу, що у справі № 826/18139/14 позовні вимоги ОСОБА_1 не стосувалися застосування коефіцієнту підвищення посадового окладу за весь час вимушеного прогулу, а лише у період з 01 грудня 2015 року по 05 вересня 2017 року.
При цьому суд зазначив, що позаяк відповідно до статей 1, 7 Закону України «Про прокуратуру», прокуратура України становить єдину систему, до складу якої входить, серед іншого, Офіс Генерального прокурора та регіональні прокуратури, тому несвоєчасне поновлення позивача на посаді заступника прокурора Закарпатської області Офісом Генерального прокурора, за умови отримання ним заробітної плати у прокуратурі Закарпатської області, не може бути підставою для відмови у виплаті середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду.

Колегія суддів апеляційного суду погоджується із висновками суду першої інстанції, з огляду на таке.

Постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100 затверджено Порядок обчислення середньої заробітної плати (далі – Порядок № 100).
Відповідно до пункту 2 Порядку № 100 середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата.
Згідно пункту 5 Порядку № 100 основою для визначення загальної суми заробітку, що підлягає виплаті за час вимушеного прогулу, є розрахована згідно з абзацом першим пункту 8 цього Порядку середньоденна (середньогодинна) заробітна плата працівника. 
Пунктом 8 Порядку № 100 встановлено, що нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. 
Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних)днів за цей період.
Відповідно до пункту 10 Порядку, у редакції, що діяла до 12.12.2020, у випадках підвищення тарифних ставок і посадових окладів на підприємстві, в установі, організації відповідно до актів законодавства, а також за рішеннями, передбаченими в колективних договорах (угодах), як у розрахунковому періоді, так і в періоді, протягом якого за працівником зберігається середній заробіток, заробітна плата, включаючи премії та інші виплати, що враховуються при обчисленні середньої заробітної плати, за проміжок часу до підвищення коригуються на коефіцієнт їх підвищення. На госпрозрахункових підприємствах і в організаціях коригування заробітної плати та інших виплат провадиться з урахуванням їх фінансових можливостей.
Виходячи з відкоригованої таким чином заробітної плати у розрахунковому періоді, за встановленим у пунктах 6,7 і 8 розділу IV порядком визначається середньоденний (годинний) заробіток. У випадках, коли підвищення тарифних ставок і окладів відбулось у періоді, протягом якого за працівником зберігався середній заробіток, за цим заробітком здійснюються нарахування тільки в частині, що стосується днів збереження середньої заробітної плати з дня підвищення тарифних ставок (окладів).
У разі зміни тарифної ставки (посадового окладу) працівникові у зв`язку з присвоєнням вищого розряду, переведенням на іншу вищеоплачувану роботу (посаду) тощо таке коригування середньої заробітної плати не провадиться.
Працівникам бюджетних установ і організацій, яким відповідно до законів України щомісячно перераховуються посадові оклади (ставки) до рівня не нижчого середньої (подвійної) заробітної плати в промисловості (народному господарстві), розрахунки виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати можуть провадитися, якщо це передбачено у колективному договорі, виходячи з посадового окладу (ставки) того місяця, в якому відбулася подія, пов`язана з відповідними виплатами, з урахуванням постійних доплат і надбавок.

При обчисленні розміру середнього заробітку за час вимушеного прогулу колегія суддів враховує таке.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 10 березня 2021 в адміністративній справі № 826/18139/14 встановлено, що згідно довідки Закарпатської обласної прокуратури від 17.09.2020 № 183-вих.2020 про доходи ОСОБА_1 його заробітна плата за серпень 2014 року склала 9740,16 грн, за вересень 2014 року - 18263,91 грн, а середньоденна заробітна плата, яка обчислена виходячи з виплат за останні 2 календарних місяці роботи, що передували звільненню 23.10.2014, складала 756,87 грн. Розрахунковий період вимушеного прогулу позивача тривав 1596 днів, а саме з 24.10.2014 року по 10.03.2021.

Разом з тим, упродовж вказаного строку посадовий оклад позивача змінювався згідно постанови Кабінету Міністрів України «Про упорядкування структури заробітної плати, особливості проведення індексації та внесення змін до деяких нормативно-правових актів» від 09.12.2015 № 1013 (з урахуванням постанови Кабінету Міністрів України «Про упорядкування структури та умов оплати праці працівників органів прокуратури» від 31.05.2012 № 505) та постанови Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2017 № 657 «Про внесення змін до деяких постанов Кабінету Міністрів України щодо оплати праці працівників прокуратури».

Згідно інформації Закарпатської обласної прокуратури, наданої листом від 17.08.2021 № 21-163 вих-21, розмір посадового окладу заступника прокурора області (посади, яку позивач займав до звільнення) підвищувався відповідно до зазначених вище постанов Кабінету Міністрів України та становив у період:
- з 24.10.2014 по 30.11.2015 - 2790,00 грн;
- з 01.12.2015 по 05.09.2017 - 3488,00 грн;
- з 06.09.2017 по 10.03.2021 - 8170,00 грн.
Тобто, постановою Кабінету Міністрів України від 09.12.2015 року № 1013, оклад посади, яку позивач займав до звільнення у період з 01.12.2015 по 05.09.2017 було збільшено з 2790,00 грн до 3487,50 грн. Коефіцієнт підвищення заробітної плати становив - 1,25 (3487,50 грн / 2 790,00 грн), а середньоденна заробітна плата відповідно склала (756,87 грн х 1,25) - 946,09 грн.

Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 № 657 оклад в черговий раз підвищено та він у період з 06.09.2017 по 10.03.2021 склав - 8170,00 грн., тобто коефіцієнт підвищення у цьому періоді становить (8170,00 грн / 2790,00 грн) - 2,93, а середньоденна заробітна плата відповідно (756,87 х 2,93) - 2217,63 грн.

Відтак, розрахунок середньої зарплати за час вимушеного прогулу складає наступні періоди та суми:
- з 24.10.2014 по 30.11.2015 (276 робочих днів) з урахуванням постанови Кабінету Міністрів України № 505 (756,87 грн х 276 днів) 208 896,12 грн; коефіцієнт підвищення - відсутній.
- з 01.12.2015 по 05.09.2017 (441 робочий день) з урахуванням постанов Кабінету Міністрів України № 505 і № 1013 (946,09 грн х 441 день) - 417 225,69 грн; коефіцієнт підвищення - 1,25;
- з 06.09.2017 по 11.12.2020 (820 робочих днів) з урахуванням постанов Кабінету Міністрів України № 505 і № 657 (2217,63 грн х 820 днів) - 1 818 456,60 грн; коефіцієнт підвищення - 2,93;
- з 12.12.2020 по 10.03.2021 (59 робочих днів) з урахуванням постанов Кабінету Міністрів України № 505 і № 657, а також постанови Кабінету Міністрів України № 1213 від 09.12.2020, якою виключено п. 10 розділу IV Порядку № 100 щодо застосування коефіцієнту підвищення посадового окладу при визначенні розміру середнього заробітку за час вимушеного прогулу (756,87 грн х 59 днів) - 44 655,33 грн; коефіцієнт підвищення - скасовано.

При цьому, суд зазначає, що вимога про застосування коефіцієнту підвищення посадового окладу у період з 01.12.2015 по 05.09.2017 (946,09 грн середньоденна заробітна плата х 441 робочий день) - 417 225,69 грн вже була заявлена позивачем та розглянута судом у справі № 826/18139/14.
Водночас, вимога про стягнення середнього заробітку із застосуванням коефіцієнту підвищення у період з 06.09.2017 по 11.12.2020 (820 робочих днів) не розглядалась у справі № 826/18139/14 та порушується позивачем вперше.

Отже, середній заробіток за час вимушеного прогулу із застосуванням коефіцієнту підвищення за період з 06.09.2017 по 11.12.2020 (820 робочих днів) становить:
- 2217,63 грн (середньоденна заробітна плата з урахуванням коефіцієнту підвищення -2,93) х 820 (робочих днів) = 1 818 456,60 грн.
При цьому, з вказаної суми підлягає виключенню вже стягнута за цей період за рішеннями судів у справі № 826/18139/14 на користь позивача сума середнього заробітку за час вимушеного прогулу без застосування коефіцієнту підвищення у розмірі - 620 633,40 грн (середньоденна зарплата без коефіцієнту підвищення 756,87 грн х 820 робочих днів), тобто 1 818 456,60 грн - 620 633,40 грн = 1 197 823,20 грн.

Враховуючи наведене, колегія суддів апеляційного суду погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що вимога про стягнення з відповідача на користь позивача середнього заробітку за час вимушеного прогулу за період з 06.09.2017 по 11.12.2020 з врахуванням коефіцієнту підвищення посадового окладу у розмірі 1 197 823,20 грн, є обґрунтованою і підлягає задоволенню.

При цьому суд керується при розгляді справи матеріальними нормами, які в цей час регулюють спірні правовідносини і регулювали їх, у відповідній редакції нормативно-правового акта в минулому, тобто застосовує принцип дії закону в часі у площині цього спору.

Аналогічна правова позиція була викладена Верховним Судом у Постановах від 15 квітня 2020 року № 826/15725/17, від 17 червня 2020 року № 820/1505/18 , від 15 жовтня 2020 року № 826/5842/15, 30 червня 2021 року № 826/17798/14.

Щодо стягнення з Закарпатської обласної прокуратури на користь ОСОБА_1 середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду про поновлення на посаді в період з 11.03.2021 по 25.11.2021 у розмірі 134 722,86 грн, суд зазначає таке.

Згідно частини першої статті 235 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України) у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, у тому числі у зв`язку з повідомленням про порушення вимог Закону України «Про запобігання корупції» іншою особою, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.
Відповідно до частини сьомої статті 235 КЗпП України рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого працівника, прийняте органом, який розглядав трудовий спір, підлягає негайному виконанню. 

Аналогічна за змістом норма міститься в пункті 3 частини першої статті 371 КАС України, згідно якої негайно виконуються рішення суду про поновлення на посаді у відносинах публічної служби.
Згідно статті 370 КАС України судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами.

Статтею 236 КЗпП України визначено, що у разі затримки власником або уповноваженим ним органом виконання рішення органу, який розглядав трудовий спір про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, цей орган виносить ухвалу про виплату йому середнього заробітку або різниці в заробітку за час затримки.

Отже, законодавець передбачає обов`язок роботодавця добровільно і негайно виконати рішення суду про поновлення на роботі працівника в разі його незаконного звільнення. Негайне виконання судового рішення полягає в тому, що воно підлягає виконанню не з часу набрання ним законної сили, що передбачено для переважної більшості судових рішень, а негайно з часу його оголошення в судовому засіданні, чим забезпечується швидкий і реальний захист життєво важливих прав та інтересів громадян і держави.
Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Суд зазначає, що обов`язок власника або уповноваженого ним органу виплатити працівникові середній заробіток за час затримки виконання рішення про поновлення його на роботі настає тільки тоді, коли така затримка була допущена з вини власника або уповноваженого ним органу. Якщо ж це сталося не з вини власника або уповноваженого ним органу, а з вини самого працівника, середній заробіток за час затримки поновлення на роботі виплаті не підлягає.

Судом встановлено, що рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 10 березня 2021 року у справі № 826/18139/14, в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді, допущено до негайного виконання.
24 листопада 2021 року наказом Генерального прокурора № 412к поновлено ОСОБА_1 на посаді заступника прокурора Закарпатської області з 24 жовтня 2014 року.
25 листопада 2021 року наказом Закарпатської обласної прокуратури № 725к заступнику прокурора Закарпатської області Савченку А. М. посаду якого ліквідовано наказом Генерального прокурора від 08 вересня 2020 року № 46ш, тимчасово визначено робоче місце у відділі процесуального керівництва у кримінальних провадженнях слідчих територіального управління Державного бюро розслідувань Закарпатської обласної прокуратури.

З наведеного видно, що в період з 11.03.2021 по 25.11.2021 рішення суду в добровільному порядку не було виконане, а тому наявні правові підстави для притягнення відповідача до відповідальності шляхом стягнення на користь позивача середнього заробітку за цей період.

Суд зазначає, що фактично у трудових відносинах позивач перебував з прокуратурою Закарпатської області, нарахування та виплата заробітної плати, проведення пов`язаних із цим розрахунків здійснювалось прокуратурою Закарпатської області, яка у подальшому перейменована у Закарпатську обласну прокуратуру.
Відповідно, обов`язок виплати середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду про поновлення ОСОБА_1 покладений на Закарпатську обласну прокуратуру.
При цьому доводи Закарпатської обласної прокуратури про те, що вона не є роботодавцем позивача, отже, затримка виконання судового рішення про поновлення позивача на посаді відбулась не з її вини, колегія суддів до уваги не приймає, оскільки відповідно до статей 1, 7 Закону України «Про прокуратуру», прокуратура України становить єдину систему, до складу якої входить, серед іншого, Офіс Генерального прокурора та регіональні прокуратури, а отже несвоєчасне поновлення позивача на посаді заступника прокурора Закарпатської області Офісом Генерального прокурора, за умови отримання ним заробітної плати у прокуратурі Закарпатської області, не може бути підставою для відмови у виплаті середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду.

Згідно частини третьої пункту 32 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06.11.1992 «Про практику розгляду судами трудових спорів», у випадках стягнення на користь працівника середнього заробітку за час вимушеного прогулу в зв`язку з незаконним звільненням або переведенням, відстороненням від роботи - невиконанням рішення про поновлення на роботі, затримкою видачі трудової книжки або розрахунку він визначається за загальними правилами обчислення середнього заробітку, виходячи з заробітку за останні два календарні місяці роботи.
Відповідно до положень Порядку № 100 середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата. Працівникам, які пропрацювали на підприємстві, в установі, організації менше двох календарних місяців, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за фактично відпрацьований час.
Нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати.
Нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком.
Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.)
Середньомісячне число робочих днів розраховується діленням на 2 сумарного числа робочих днів за останні два календарні місяці згідно з графіком роботи підприємства, установи, організації, встановленим з дотриманням вимог законодавства.

Згідно з наданим позивачем розрахунком середній заробіток за весь період затримки невиконання рішення суду становить 134 722,86 грн.
Суд погоджується з визначеним судом першої інстанції розміром середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду з огляду на те, що період затримки виконання рішення з 11.03.2021 по 25.11.2021 становить 178 робочих днів, а розмір середньоденного заробітку позивача 756,87 грн (довідка Закарпатської обласної прокуратури від 17.09.2020 № 184-вих.2020).
З огляду на наведене, сума середнього заробітку позивача за 178 робочих днів затримки виконання рішення суду про негайне поновлення його на роботі, яка підлягає стягненню з відповідача, становить 134 722,86 грн (з розрахунку: 178 днів х 756,87 грн).

Щодо доводів апелянта про зміну позивачем предмету і підстав позову, колегія суддів зазначає, що не приймає до уваги ці доводи, оскільки вважає, що зміни предмету позову не відбулось, у зв`язку з тим, що у позові і у заяві про зміну позовних вимог йдеться про стягнення середнього заробітку.

За таких обставин колегія суддів дійшла переконання, що місцевий суд повно і всебічно дослідив і оцінив обставини у справі, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює.

Статтею 316 КАС України передбачено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З урахуванням викладеного, рішення суду першої інстанції є законим, доводи апеляційної скарги зроблених судом першої інстанції висновків не спростовують, тому підстави для скасування чи зміни рішення суду першої інстанції відсутні.  

Керуючись ст. ст. 229, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд

                                                  П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Закарпатської обласної прокуратури залишити без задоволення, а рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 11 травня 2022 року в адміністративній справі № 260/5932/21 – без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції. 

Головуючий суддя	 	Р. Й. Коваль 	
судді	 	В. В. Святецький 	
 	 	Н. В. Ільчишин  	
Постанова складена в повному обсязі 18 листопада 2022 року.