Справа № 127/10585/21
Провадження № 22-ц/801/1978/2022
Категорія: 72
Головуючий у суді 1-ї інстанції Іщук Т. П.
Доповідач:Копаничук С. Г.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 грудня 2022 року	Справа № 127/10585/21	м. Вінниця	

Вінницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:
Головуючого: Копаничук С.Г.
Суддів: Медвецького С.К., Денишенко Т.О. 
за участю секретаря Литвина С.С. 
учасники справи:
позивач: ОСОБА_1 , 
відповідачі: ОСОБА_2 , 
третя особа без самостійних вимог на стороні відповідача: орган опіки та піклування Вінницької міської ради, 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 16.09.2022 року, повний текст якого складений 23.09.2022 року, постановленого у приміщенні того ж суду під головуванням судді Іщук Т.П. у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , за участю третьої особи без самостійних вимог щодо предмета спору - органу опіки та піклування Вінницької міської ради, про позбавлення батьківських прав, - 

В с т а н о в и в :
У квітні 2021 року ОСОБА_1  звернулась до суду з позовом до  ОСОБА_2 , за участю третьої особи без самостійних вимог щодо предмету спору - органу опіки та піклування Вінницької міської ради, про позбавлення батьківських прав. Вказала, що 15.09.2007 року між ОСОБА_2 і її донькою ОСОБА_3 ( ОСОБА_3 ) було зареєстровано шлюб, від якого мають сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Через деякий час подружжя почало проживати окремо один від одного, а з 2013 року ОСОБА_6 разом із сином ОСОБА_5 проживали однією сім`єю з ОСОБА_7 по АДРЕСА_1 . Дитина ОСОБА_5 вважав ОСОБА_7 своїм батьком, так як той опікувався ним як власним сином. 
Судовим наказом Вінницького міського суду Вінницької області від 31.07.2020 року у цивільній справі № 127/15128/20 з ОСОБА_2 стягнуто на користь ОСОБА_6 аліменти на утримання сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі 1/4 частини від всіх видів заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму і не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку щомісячно до досягнення дитиною повноліття, починаючи стягнення з 16.07.2020 року. Проте, аліменти відповідач не сплачував, в зв`язку з чим утворилась заборгованість, яка станом на 01.03.2021 року складала 22 505, 59 грн. 
Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 30.09.2020 року шлюб між ОСОБА_6 і ОСОБА_2 розірвано. 
ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_6 померла , після смерті її син ОСОБА_5 почав проживати разом із нею по АДРЕСА_2 .
Починаючи з 2011 року по день її звернення до суду ОСОБА_2 життям сина взагалі не цікавився, участі у вихованні дитини не брав, не піклувався про його фізичний та духовний розвиток, не цікавився його навчанням, матеріально не забезпечував сина та повністю ухилявся від виконання своїх батьківських обов`язків по вихованню дитини. Крім того, ОСОБА_2 зловживає спиртними напоями та веде аморальний спосіб життя, а з 2017 року по 2020 рік знаходився в місцях позбавлення волі. 
Зазначила, що вона має має бажання разом із чоловіком опікуватись своїм онуком і має для цього можливості.
Враховуючи вищевикладене, просила суд позбавити ОСОБА_2 батьківських прав по відношенню до         його сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . 
Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 16.09.2022 року у задоволенні позову відмовлено.
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просила рішення суду скасувати через неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для вирішення справи, невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, а у справі постановити нове - про задоволення її позовних вимог. Вказала, що суд не врахував те,що відповідач ухиляється від виконання покладених на нього законом батьківських обов`язків щодо піклування, виховання та утримання сина, що є підставою для позбавлення його батьківських прав. Суд не взяв до уваги показання свідків ОСОБА_8 , ОСОБА_9 і ОСОБА_10 , які пояснили, що в період з 2011 по 2014 року вони щоденно бачились із померлою ОСОБА_6 та її сином ОСОБА_17 , але жодного разу не бачили відповідача поряд із сином. Також, поза увагою суду залишилось те, що свідки зі сторони відповідача ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 і ОСОБА_16 плутались у своїх поясненнях, а їх покази суперечили один одному. Зокрема,покази батька відповідача ОСОБА_12 про те, що у зв`язку із епідемією з березня 2020 по червень 2021 ОСОБА_17 не приходив додому до свого батька ОСОБА_2 суперечать показам свідка ОСОБА_16 про те,що у цей період вона неодноразово бачила у цій квартирі ОСОБА_17 , який разом із відповідачем грав у комп`ютерні ігри; покази свідків ОСОБА_13 і ОСОБА_14 про те, що вони бачили ОСОБА_17 разом із ОСОБА_2 на футболі суперечать показам самого ОСОБА_17 про те,що він із батьком на футбол не ходив;покази інших свідків відповідача про передачу ним сину гаджетів і велосипеда заперечуються ОСОБА_17 . 
При постановленні оскаржуваного рішення суд не врахував інтереси дитини ОСОБА_5 , який в судовому засіданні пояснив, що з 5-ти річного віку його виховував ОСОБА_7 , якого він і вважає своїм батьком, а його біологічний батько ОСОБА_2 ніколи його життям не цікавився, не допомагав фінансово та морально , тому він не сприймає його як батька,у нього немає до нього родинних почуттів та просить позбавити ОСОБА_2 батьківських прав. Також, помилковим є висновок суду про наявність конфлікту між сторонами по справі, що впливає на відносини між відповідачем та дитиною ОСОБА_5 . 
У відзиві на апеляційну скаргу представник ОСОБА_2 - адвокат Солоненко О.І. вважає рішення суду законним і обгрунтованим, а доводи апеляційної скарги безпідставними.
Заслухавши доповідача, осіб, що беруть участь в справі, перевіривши матеріали справи, рішення в межах  доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що  апеляційна скарга   задоволенню не підлягає.  
Відповідно до ч. 1, 4 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Зазначеним вимогам рішення  суду   відповідає. 
 Суд встановив, що  батьками ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , є ОСОБА_2 та ОСОБА_21 (т. 1 а.с.10).
З 2013 року по 12 березня 2021 року ОСОБА_5 проживав разом із матір`ю ОСОБА_6 та її цивільним чоловіком ОСОБА_7 . 
Судовим наказом Вінницького міського суду Вінницької області від 31 липня 2020 року в справі № 127/15128/20 стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_6 аліменти на утримання сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі 1/4 частини від всіх видів заробітку (доходів), але не менше 50% від прожиткового мінімуму і не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, щомісячно до досягнення дитиною повноліття, починаючи стягнення з 16 липня 2020 року(т. 1 а.с.12).
Заборгованість відповідача зі сплати аліментів за період з 16 липня 2020 року по 01 березня 2021 року становить 22 505,59 грн (т. 1 а.с. 26).
Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 30 вересня 2020 року в цивільній справі №127/15131/20 шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_6 розірвано( т. 1 а.с.13-14).
ІНФОРМАЦІЯ_4 померла ОСОБА_6 ( т. 1 а.с.15), після смерті якої ОСОБА_5 декілька днів проживав разом із відповідачем та надалі пішов проживати до ОСОБА_1 . 
Починаючи  з 13 вересня 2008 року, ОСОБА_5 зареєстрований по АДРЕСА_2 , де зареєстрований та проживає на даний час разом з ОСОБА_1 ( т. 1 а.с. 11,29). 
ОСОБА_1 є матір`ю ОСОБА_22 ( т. 1 а.с.19) та бабою ОСОБА_5 . Позивач має у власності квартиру по АДРЕСА_2 , є пенсіонеркою та отримує пенсію по інвалідності (т. 1 а.с.23).
ОСОБА_2 зареєстрований по АДРЕСА_3 . 
21 листопада 2017 року Первомайським районним судом м. Пенза росія відповідача було засуджено за ч. 3 ст. 30, ч. 5 ст. 288.1 КК рф до шести років позбавлення волі з відбуванням покарання у виправній колонії суворого режиму.
Вироком Вінницького міського суду Вінницької області від 30 липня 2018 року вищевказаний вирок приведено у відповідність до ОСОБА_2 визнано засудженим за ч. 3 ст. 307 КК України до 6 років позбавлення волі без конфіскації майна. 
Ухвалою Літинського районного суду Вінницької області від 23.03.2020 року ОСОБА_2 умовно-достроково звільнено від відбування покарання строком на 01 рік 4 місяці 26 днів (т. 1 а.с. 90). 
Постановою Літинського районного суду Вінницької області від 31 березня 2020 року у справі № 137/375/20 встановлено адміністративний нагляд відносно ОСОБА_2 строком на один рік, а також на час адміністративного нагляду застосовано для нього обмеження у виді: заборони виходити з будинку (квартири) за місцем його проживання з 22 год. до 06 год. наступного дня; заборони виїзду в особистих справах за межі м. Вінниці без дозволу ОВС; реєстрації в ОВС два рази на місяць (т. 1 а.с. 91)
Постановою Вінницького міського суду Вінницької області від 30.09.2020 року зменшено обмеження адміністративного нагляду, встановлені постановою Літинського районного суду Вінницької області від 31.03.2020 року, та встановлено ОСОБА_2 обмеження у виді зобов`язання з`являтись для реєстрації до службового приміщення Вінницького ВП ГУНП у Вінницькій області по АДРЕСА_4 у останню середу кожного місяця з 17 до 19 год. та заборони відвідувати місця масового відпочинку людей, ресторани, кафе, бари та заклади, де дозволено проводити продаж спиртних напоїв на розлив (т. 1 а.с. 93). 
Також, ОСОБА_2 був встановлений статус особи, яка постраждала від торгівлі людьми та він має статус потерпілого в кримінальному провадженні №120016250000000100 від 25 березня 2016 року за ч.ч.1, 2 ст.149 КК України, порушеному за фактом вербування шляхом обману людей , під приводом працевлаштування кур`єром в росії та переміщення з метою експлуатації зі втягненням у злочинну діяльність, пов`язану з розповсюдженням наркотичних засобів на території рф (т. 1 а.с.88, 89).
З 21.04.2020 року ОСОБА_2 перебував на обліку в Вінницькому міському центрі зайнятості, як безробітній (т. 1 а.с. 81).
На диспансерному обліку у КЗ ВОНД «Соціотерапія» з приводу хронічного алкоголізму, наркоманії, токсикоманії ОСОБА_2 не перебував ,під час його огляду ознак хронічного алкоголізму, наркоманії, токсикоманії не виявлено. За наркологічною допомогою і медичною допомогою до лікаря-нарколога КНП «ЦТЗ «Соціотерапія» не звертався (т. 1 а.с. 82). Не перебував ОСОБА_2 і на обліку в Вінницькій обласній психоневрологічній лікарні ім. акад. О. І. Ющенка (т. 1, а.с.83).
За характеристиками, наданими ТОВ «ЖЕО» та ВВП ГУНП у Вінницькій області, відповідач характеризується з позитивної сторони, скарг та заяв на нього не надходило.
Постановою державного виконавця Центрального відділу ДВС у м. Вінниці Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) від 12.05.2021 року виконавче провадження з примусового виконання судового наказу №127/15125/20 від 31.07.2020 року про стягнення з ОСОБА_2 аліментів на утримання сина ОСОБА_23 , закінчено в зв`язку із смертю стягувача. Скасовано арешт, накладений на майно відповідача та інші заходи примусового виконання судового рішення (т. 1 а.с. 160-161).
З початку липня 2021 року ОСОБА_2 перебуває в Республіці Польща.
Після смерті ОСОБА_6 він оформив виплату сину пенсії по втраті годувальника та ці кошти перераховував ОСОБА_24 . Згодом банківська картка по цим виплатам була передана синові ОСОБА_5 . 
Також відповідач перераховував позивачу аліменти на утримання сина ОСОБА_5 , зокрема, в серпні 2021 року - 1000 грн; у вересні 2021 року - 1500 грн; у жовтні 2021 року - 1500 грн; у листопаді 2021 року - 1500 грн..
З характеристики неповнолітнього ОСОБА_5 - учня 7-Д класу, наданої комунальним закладом «Загальноосвітньої школи І-ІІІ ст. №13 Вінницької міської ради» вбачається, що останній навчається в школі з третього класу. Мати ОСОБА_6 приділяла належну увагу навчанню та вихованню сина, підтримувала зв`язок з класним керівником та батьківським комітетом, систематично відвідувала батьківські збори. Після смерті матері ОСОБА_17 проживає з бабусею ОСОБА_1 , яка займається навчанням та вихованням ОСОБА_17 , підтримує контакт з класним керівником. Батько ОСОБА_2 батьківських зборів не відвідував, з класним керівником стосовно навчання та виховання ОСОБА_17 не спілкувався, участі в житті класу та школи не приймав (т. 1 а.с.27).
ОСОБА_2 , в телефонному режимі в березні - травні 2021 року, звертався до класного керівника та повідомляв його, що після смерті матері буде піклуватися про сина, про успішність та досягнення сина розмова не велася, отримав довідку від 31 березня 2021 року про навчання сина в школі ( т. 1 а.с.136).
26.09.2021 року ОСОБА_2 знову телефонував класному керівнику свого сина ОСОБА_25 , цікавився навчанням сина та його адаптацією в класному колективі (т. 1 а.с. 159
Надалі ОСОБА_2 підтримував зв`язок із класним керівником ОСОБА_25 через Viber Messenger і у повідомленнях від 10.10.2021 і 25.11.2021 року цікавився навчанням свого сина ОСОБА_5 та його спілкуванням із учителями та однолітками (т. 1 а.с. 196). 
Із висновку органу опіки та піклування Вінницької міської ради №01-00-011-44758 від 30.06.2021 року вбачається, що ОСОБА_5 на засіданні комісії з питань захисту прав дитини повідомив, що вони з матір`ю протягом останніх восьми років проживали окремо від батька, який майже не брав участі у його вихованні, мало спілкувався з ним, не цікавився його життям та навчанням. Після смерті матері він проживав разом із батьком лише декілька днів, оскільки той зловживав спиртними напоями. Зазначив, що бажає проживати разом із бабою ОСОБА_24 , а до батька повертатись наміру не має. ОСОБА_1 на засіданні комісії підтримала свій позов про позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав відносно сина, оскільки протягом восьми років він ухилявся від виконання батьківських обов`язків, не цікавився життям та утриманням сина та зловживав спиртними напоями. Зі слів ОСОБА_2 він любить свого сина, намагається підтримувати із ним родинні зв`язки, проте в період з 2017 по 2020 роки не міг спілкуватись з дитиною, так як перебував в місцях позбавлення волі. Крім того, ОСОБА_2 підтвердив, що після смерті колишньої дружини він дійсно вживав спиртні напої, оскільки перебував у стресовому стані. Просив не позбавляти його батьківських прав та зазначив, що має намір надалі утримуватись від таких вчинків. Враховуючи вищезазначене, думку дитини та неналежне виконання ОСОБА_2 своїх батьківських обов`язків по вихованню та утриманню сина орган опіки та піклування вважав доцільним позбавлення ОСОБА_2 батківських прав відносно дитини ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд виходив з того, що передбачені  ст. 164 СК України правові підстави  позбавлення батьківських прав відповідача, відсутні, оскільки   ОСОБА_1  не надала  належних, достатніх та допустимих  доказів того, що відповідач свідомо ухиляється від виконання батьківських обов`язків по вихованню дитини .Висновок органу опіки і піклування про доцільність позбавлення батьківських прав відповідача не є підставою для такого  позбавлення  оскільки є недостатньо обґрунтованим  та не містить  встановлених фактичних обставин, достатніх підстав та аргументів, що свідчили про ухилення відповідачем від виконання своїх батьківських обов`язків.  Тимчасове перебування відповідача за кордоном, наявність у нього судимості та заборгованості зі сплати аліментів не є підтвердженням ухилення від виховання сина відповідача та його  винної поведінки, а тому також не можуть бути підставами для позбавлення його   батьківських прав.  Крім того, на диспансерному обліку у КЗ ВОНД «Соціотерапія» та у Вінницькій обласній психоневрологічній лікарні ім. акад. О. І. Ющенка  з приводу хронічного алкоголізму, наркоманії, токсикоманії відповідач не перебував, під час його огляду ознак хронічного алкоголізму, наркоманії чи токсикоманії не виявлено.  Відповідач можливо і не в повній мірі реалізує свої батьківські права та не завжди відповідально підходить до виконання свої батьківських обов`язків щодо виховання сина, однак заперечує проти позбавлення його батьківських прав; вказує, що не втратив інтересу до дитини і  має намір на відновлення відносин з ним, що свідчить про його зацікавленість у прийнятті участі в житті дитини. Та обставина, що на час розгляду справи дитина проживає із позивачем та її вихованням і розвитком займається остання, не свідчить про те, що батько дитини не бажає брати участь у її утриманні і вихованні, тобто свідомо умисно нехтує батьківськими обов`язками по відношенню до сина і не є підставою для позбавлення його батьківських прав. 
Колегія суддів вважає, що суд вірно встановив обставини справи, які перевірив наданими доказами, оціненими в порядку ст.89 ЦПК України, правильно визначив спірні правовідносини та застосував до них норми права і дійшов обґрунтованого висновку про відмову у позові через недоведеністі позивачем своїх вимог.
Доводи апеляційної скарги про доведеність ухилення відповідача від виконання покладених на нього законом батьківських обов`язків щодо піклування, виховання та утримання сина, не заслуговують на увагу, так як не доведені позивачем належними, допустимими і достатніми доказами.
Статтею 150 СК України передбачено обов`язок батьків щодо виховання та розвитку дитини.
Згідно із частинами другою та четвертою ст. 155 СК України батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом.
Відповідно до ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини.
Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України).         Відповідно до ч.1 ст. 82 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
 Згідно з ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. За змістом ч. 1 ст. 77, ст. 79 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Згідно з ч. 1 ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. 
Відповідно до п. п. 2, 6 ч. 1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, зокрема, якщо вони ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дітей.
З роз`яснень п.п.15,16 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 30 .03. 2007 року "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав вбачається , що позбавлення батьківських прав , що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків. Тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування своїми обов`язками.
Як вбачається з висновків Верховного Суду щодо застосування відповідних норм права у спірних правовідносинах , викладених у постановах від 13 квітня 2020 року у справі № 760/468/18 та від 11 березня 2020 року у справі № 638/16622/17, позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які ухиляються від виконання своїх обов`язків з виховання дітей або зловживають своїми батьківськими правами, жорстоко поводяться з дітьми, шкідливо впливають на них своєю аморальною, антигромадською поведінкою. Позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише за наявності вини у діях батьків.
Згідно ч.4 ст .263 ЦПК при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. 
Вирішуючи спір , суд при виборі і застосуванні норм права у спірних правовідносинах , відповідно до ч.4 ст.263 ЦПК, врахував вищезазначені висновки Верховного Суду і вірно виходив із відсутності належних, допустимих та достатніх доказів винної поведінки ОСОБА_2 по ухиленню від виконання своїх батьківських обов`язків щодо виховання сина та свідоме нехтування ним своїми обов`язками, що давали б право застосувати такий крайній захід впливу, як позбавлення його батьківських прав.
При цьому, колегія суддів, виходить  з того ,що  за життя  і по 12.03.2021 року  колишня дружина  ОСОБА_6    до суду з позовом про позбавлення  відповідача батьківських прав не зверталась, тобто, не  вбачала  наявність підстав для  такого звернення ,а  для  висновку про  винність ОСОБА_2   в ухиленні від  виховання дитини  повинен  пройти певний  час , під час якого   може  мати місце  таке  ухилення  і  якого у позивача не було ,оскільки  з цим позовом до  суду   ОСОБА_1  звернулась   через місяць   після смерті  доньки. Звернення позивача до суду з позовом про позбавлення відповідача батьківських прав в місячний термін після смерті матері дитини ,не свідчить про наявність підстав для такого позбавлення,оскільки є передчасним.
Доводи апеляційної скарги про те, що суд не взяв до уваги показання свідків з боку позивача - ОСОБА_8 , ОСОБА_9 і ОСОБА_10 , які пояснили, що в період з 2011 - 2014 року вони щоденно бачились із померлою ОСОБА_6 та часто спілкувались з її сином ОСОБА_17 , але жодного разу не бачили відповідача поряд із сином, є безпідставними.
Як вбачається із тексту оскаржуваної постанови, суд правильно зазначив, що показання свідків зі сторони позивача грунтуються на повідомленнях померлої матері дитини, яку неможливо допитати в судовому засіданні, а тому на підставі ч. 2 ст. 90 ЦПК України, показання цих свідків не можуть бути допустимими доказами ухилення відповідача від виконання ним своїх батьківських обов`язків.
Доводи апеляційної скарги про те, що поза увагою суду залишились плутані та суперечливі пояснення свідків з боку відповідача ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 і ОСОБА_16 також не заслуговують на увагу, оскільки не підтверджуються технічним аудіозаписом судових засідань, в яких були допитані зазначені свідки та аналізом їх пояснень .
Крім того, колегія суддів вважає, що суд правильно не прийняв до уваги висновок органу опіки та піклування про доцільність позбавлення батьківських прав відповідача з огляду те, що даний висновок є недостатньо обґрунтованим ,так як у ньому не наведено підстав та аргументів, які б вказували на доцільність позбавлення відповідача батьківських прав,.
З урахуванням вищевикладеного, колегія суддів дійшла висновку, що позивачка не надала допустимих, достовірних та достатніх доказів умисного ухилення відповідача від виконання ним своїх батьківських обов`язків ,винної поведінки батька і свідомого нехтування цими своїми обов`язками, які б давали підстави для застосування до нього крайнього заходу впливу у вигляді позбавлення його батьківських прав відносно сина ОСОБА_5 . 
Таким чином, за обставин недоведеності свідомого нехтування відповідачем своїми батьківськими обов`язками, а також враховуючи те, що батько дитини заперечує проти позбавлення його батьківських прав, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог.
Інші доводи апеляційної скарги також правильних висновків суду не спростовують і не являються підставою для скасування рішення суду.
Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).
Отже колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги правильних висновків суду не спростовують, суд ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, що відповідно до ст. 375 ЦПК України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а судового рішення - без змін.
Відповідно до ч. 1. ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Відповідно до ст. 141 ЦПК України судові витрати залишаються за заявником апеляційної скарги.
На підставі викладеного, керуючись ст. 375, 382, 384 ЦПК України, суд,

П о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 16.09.2022 року залишити без змін. 
Постанова набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного суду на протязі 30 днів з дня виготовлення повного тексту судового рішення.

Головуючий :                                                                               Копаничук С.Г.

Судді: Медвецький С.К.

Денишенко Т.О.