справа № 758/13343/19                                        головуючий у суді І інстанції Захарчук С.С.
провадження № 22-ц/824/8847/2022      суддя-доповідач у суді ІІ інстанції Березовенко Р.В.

 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ  УКРАЇНИ

02 вересня 2022 року                                                                                               м. Київ
 
Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:
 
головуючого судді -	Березовенко Р.В.,   	
суддів:	Лапчевської О.Ф., Мостової Г.І.,	
розглянувши в порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Подільського районного суду м. Києва від 23 червня 2022 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до товариства з обмеженою відповідальністю «Київоблгаз Збут», акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Київоблагаз», треті особи: Національна комісія, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, Міністерство енергетики та захисту довкілля, про визнання нарахування заборгованості по спожитому природному газу незаконним, зобов`язання вчинити дії, відшкодування моральної шкоди, -
В С Т А Н О В И В:
У жовтні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до ТОВ «Київоблгаз Збут», АТ «Оператор газорозподільної системи «Київоблагаз» про визнання нарахування заборгованості по спожитому природному газу незаконним, зобов`язання вчинити дії, відшкодування моральної шкоди.
Обґрунтовуючи позов, ОСОБА_1 посилався на те, що відповідачі незаконно нарахували йому заборгованість за спожитий природний газ у період з жовтня 2018 року по серпень 2019 року за адресою: АДРЕСА_1 , у зв`язку з чим, просив визнати нарахування заборгованості по спожитому природному газу незаконним, зобов`язати відповідачів: провести перерахунок за спожитий природний газ по особовому рахунку № НОМЕР_1 за період з жовтня 2018 року по серпень 2019 року, зобов`язати здійснювати комерційний облік спожитого газу за адресою: АДРЕСА_1 , на підставі даних лічильника газу № 4715652, заборонити відповідачам здійснювати дії на визначення обсягів спожитого газу із застосуванням формули, яка передбачає приведення до стандартних умов, відшкодувати моральну шкоду у розмірі 1 500 000 грн.
Ухвалою Подільського районного суду м. Києва від 23 червня 2022 року справу за позовом ОСОБА_1 до товариства з обмеженою відповідальністю «Київоблгаз Збут», акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Київоблагаз», треті особи: Національна комісія, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, Міністерство енергетики та захисту довкілля, про визнання нарахування заборгованості по спожитому природному газу незаконним, зобов`язання вчинити дії, відшкодування моральної шкоди, передано на розгляд до Яготинського районного суду Київської області.
Не погоджуючись з вказаною ухвалою суду,  ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати ухвалу Подільського районного суду м. Києва від 23 червня 2022 року, справу розглянути колегією суддів як судом першої інстанції, а в разі неможливості - передати справу на розгляд до Подільського районного суду м. Києва  у  іншому складі. 
При цьому зазначив, що судом першої інстанції невірно застосовано правові висновки Верховного Суду при застосуванні положень щодо виключної підсудності. Апелянт вважає, що підставами для постановлення такої ухвали були заявлені ним відводи складу суду. 
Ухвалою Київського апеляційного суду від 18 липня 2022 року було відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Подільського районного суду м. Києва від 23 червня 2022 року та надано строк для подачі відзиву на апеляційну скаргу. 
Однак, відзив до суду не надходив.
Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.
Відповідно до ч. 2 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на ухвали суду, зазначені в пунктах 1, 5, 6, 9, 10, 14, 19, 37-40 частини першої ст. 353 ЦПК України, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Відповідно до ч. 13 статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Крім того, практика Європейського суду з прав людини з питань гарантій публічного характеру провадження у судових органах в контексті пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, свідчить про те, що публічний розгляд справи може бути виправданим не у кожному випадку (рішення від 08 грудня 1983 року у справі «Axen v. Germany», заява №8273/78, рішення від 25 квітня 2002 року «Varela Assalino contre le Portugal», заява № 64336/01).
Так, у випадках, коли мають бути вирішені тільки питання права, то розгляд письмових заяв, на думку ЄСПЛ, є доцільнішим, ніж усні слухання, і розгляд справи на основі письмових доказів є достатнім. В одній із зазначених справ заявник не надав переконливих доказів на користь того, що для забезпечення справедливого судового розгляду після обміну письмовими заявами необхідно було провести також усні слухання. Зрештою, у певних випадках влада має право брати до уваги міркування ефективності й економії. Зокрема, коли фактичні обставини не є предметом спору, а питання права не становлять особливої складності, та обставина, що відкритий розгляд не проводився, не є порушенням вимоги пункту 1 статті 6 Конвенції про проведення публічного розгляду справи.
Суд апеляційної інстанції створив учасникам процесу належні умови для ознайомлення з рухом справи шляхом надсилання процесуальних документів та апеляційної скарги, а також, надав сторонам строк для подачі відзиву.
Крім того, кожен з учасників справи має право безпосередньо знайомитися з її матеріалами, зокрема, з аргументами іншої сторони, та реагувати на ці аргументи відповідно до вимог ЦПК України.
Бажання сторони у справі викласти під час публічних слухань свої аргументи, які висловлені нею в письмових та додаткових поясненнях, не зумовлюють необхідність призначення до розгляду справи з викликом її учасників. (ухвала Великої Палати Верховного Суду у справі №668/13907/13ц).
Враховуючи вищезазначене, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.
Колегія суддів, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, вважає, що апеляційна підлягає задоволенню з таких підстав.
Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
За ч. 2 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до ч. 1 ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Відповідно до ст. 264 ЦПК України судове рішення має відповідати, в тому числі, на такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.
Передаючи справу на розгляд до іншого суду, суд першої інстанції виходив з того, що до даних правовідносин застосовуються правила виключної підсудності, визначені ч. 1 ст. 30 ЦПК України, оскільки спір виник з приводу нерухомого майна.
Однак, суд апеляційної інстанції не може погодитися з таким висновком суду першої інстанції. Оцінюючи висновки суду колегія суддів виходить з такого.
Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 31 ЦПК України суд передає справу на розгляд іншому суду, якщо справа належить до територіальної юрисдикції (підсудності) іншого суду.
Згідно з частиною 2 статті 31 ЦПК України справа, прийнята судом до свого провадження з додержанням правил підсудності, повинна бути ним розглянута і в тому випадку, коли в процесі розгляду справи вона стала підсудною іншому суду, за винятком випадків, коли внаслідок змін у складі відповідачів справа належить до виключної підсудності іншого суду.
Як вбачається з матеріалів справи, 24 жовтня 2019 року Подільським районним судом м. Києва ухвалою відкрито провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Київоблаг Збут» про зобов`язання вчинити дії та стягнення моральної шкоди та призначено дату та час підготовчого засідання (т.1, а.с.28). 
А відтак, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, перевіривши відповідність поданої позовної заяви ОСОБА_1 на відповідність вимог цивільного процесуального законодавства, зокрема, щодо додержанням правил підсудності, відкривши провадження у справі, прийняв її до свого провадження.
Отже, враховуючи положення частини 2 статті 31 ЦПК України, дана справа повинна бути ним розглянута і в тому випадку, коли в процесі розгляду справи вона стала підсудною іншому суду, за винятком випадків, коли внаслідок змін у складі відповідачів справа належить до виключної підсудності іншого суду.
Тобто, єдиною правовою підставою для передачі даної справи на розгляд до іншого суду може бути зміна у складі відповідачів, внаслідок чого справа стане належною до виключної підсудності іншого суду.
Як вбачається зі змісту оскаржуваної ухвали, зміна у складі відповідачів, що призвела до належності справи до виключної підсудності іншого суду не була підставою для передачі справи на розгляд до іншого суду в даній справі.
А відтак, суд першої інстанції дійшов невірного висновку, що ураховуючи те, що спір виник з приводу нерухомого майна за адресою: АДРЕСА_1 , зазначений будинок розташований у м. Яготин, Київської області, справу слід передати на розгляд до Яготинського районного суду Київської області за місцезнаходженням нерухомого майна.
Окрім того, щодо застосування судом першої інстанції правових висновків Верховного Суду, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити про таке.
Так, висновок Верховного Суду, викладений у постанові від 09 вересня 2020 року в справі №910/6644/18 стосувався справи, предметом розгляду якої було визнання недійсним договору купівлі-продажу готелю в стадії реконструкції під багатоквартирний житловий будинок. В ході розгляду цієї справи судами встановлено, що спірне майно, яке є предметом оспорюваного договору купівлі-продажу знаходиться за відповідною адресою, а тому, цей спір має розглядатися іншим судом.
Окрім того, в справі № 910/10647/18 (провадження № 12-175гс19) предметом спору є визнання недійсним договору купівлі-продажу майнових прав та акта приймання-передачі майнових прав, про скасування реєстраційного номера нерухомого майна в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. У даній справі Велика Палата Верховного Суду, крім іншого зазначила, що якщо учасник юридичної особи обґрунтовує позовні вимоги порушенням своїх корпоративних прав, то такий спір є спором про право управління юридичною особою, має ознаки корпоративного і належить до юрисдикції господарських судів. Правила виключної підсудності справ у спорах, що виникають з корпоративних відносин, передбачають розгляд спорів між позивачем - учасником (засновником) юридичної особи та юридичною особою господарським судом за місцезнаходженням такої юридичної особи як відповідача.
Позиція, висловлена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 лютого 2021 року в справі № 911/2390/18 (провадження № 12-73гс20) стосувалася правовідносин, де предметом спору є орендна плата за користування нерухомим майном. Крім того, в даній справі зроблено висновок, що виключну підсудність встановлено для позовів, що виникають із приводу нерухомого майна (частина перша статті 114 ЦПК). Враховуючи положення статті 181 ЦК  України, зазначали, що такими є, наприклад, позови про право власності на таке майно; про право володіння і користування ним (стаття 358 ЦК); про поділ нерухомого майна, що є у спільній частковій власності та виділ частки із цього майна (статті 364, 367 ЦК); про поділ нерухомого майна, що є у спільній сумісній власності та виділ частки із цього майна (статті 370, 372 ЦК); про право користування нерухомим майном (визначення порядку користування ним); про право, яке виникло із договору найму жилого приміщення, оренди тощо; про визнання правочину з нерухомістю недійсним; про звернення стягнення на нерухоме майно - предмет іпотеки чи застави; розірвання договору оренди землі; стягнення орендної плати, якщо спір виник з приводу нерухомого майна; про усунення від права на спадкування та визначення додаткового строку для прийняття спадщини.
Враховуючи, що в справі, яка переглядається судом апеляційної інстанції, предметом спору є, зокрема, визнання нарахування заборгованості по спожитому природному газу незаконним, що не є тотожним до предметів розгляду спорів у вищевказаних справах, колегія суддів зазначає про недоцільність застосування таких правових висновків судом першої інстанції в даній справі.
За таких обставин, висновки суду першої інстанції щодо можливості передачі даної справи на розгляд до іншого суду є безпідставними та такими, що не відповідають вимогам закону.
Отже, у суду першої інстанції не було обґрунтованих підстав передавати справу на розгляд до іншого суду, а тому оскаржуване судове рішення не може вважатися законним та обґрунтованим.
Відповідно до пункту 6 частини першої статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати ухвалу, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Згідно із вимогами статті 379 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є, зокрема, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.
За таких обставин, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги заслуговують на увагу, а висновок суду щодо передачі справи на розгляд до іншого суду є необґрунтованим та не відповідає нормам діючого законодавства, тому, відповідно до положень статті 379 ЦПК України ухвала підлягає скасуванню з направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Що ж до вимог апелянта про розгляд даної справи по суті безпосередньо апеляційним судом, як судом першої інстанції або визначення іншого складу суду першої інстанції для її розгляду, то вони задоволенню не підлягають, оскільки не входять до повноважень апеляційного суду.
Керуючись ст. ст. 374, 379, 382 ЦПК України, апеляційний суд
П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.
Ухвалу Подільського районного суду м. Києва від 23 червня 2022 року - скасувати, направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів у випадках, передбачених статтею 389 Цивільного процесуального кодексу України.
 
Головуючий:                                                                                           Р.В. Березовенко

Судді:                                                                                                       О.Ф. Лапчевська

       Г.І. Мостова