ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 640/9782/21                                             Головуючий у І інстанції - Бояринцева М.А.,
     Суддя-доповідач - Губська Л.В. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

  19 жовтня 2022 року                                                                                            м. Київ
          Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: 
Головуючого судді:                                                            Губської Л.В., 
суддів:                                                                      Епель О.В., Карпушової О.В.,
за участю секретаря                                                            Ольховської М.Г.,
представника позивача                                                  Любича С.О.,                    
представника апелянта                                                  Косенка Д.В.,
                                        
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги Київської митниці та заступника Генерального прокурора на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 15 лютого 2022 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Інтерпроінвест» до Київської митниці Держмитслужби про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,-

В С Т А Н О В И В:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Інтерпроінвест» звернулось до суду з даним позовом, в якому просило визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення Київської митниці Держмитслужби від 30.03.2021: №0000007/7.8-19-02, яким позивачу збільшено суму грошового зобов`язання за платежем мито на товари, що ввозяться суб`єктами підприємницької діяльності за податковими зобов`язаннями у розмірі 2   373  655, 59 грн та штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) у розмірі 237  365, 56 грн,та №0000008/7.8-19-02, яким позивачу збільшено суму грошового зобов`язання за платежем податок на додану вартість за податковими зобов`язаннями у розмірі 5 222   042, 30 грн та штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) у розмірі 522   204,23 грн.
Позовні вимоги обґрунтовані безпідставністю призначення митним органом документальної   невиїзної перевірки, а також незабезпечення прав ТОВ «Інтерпроінвест» при її проведенні. Крім того. позивач посилається на неналежне оформлення результатів перевірки (акту перевірки), на підставі якого прийнято податкові повідомлення-рішення, а саме на те, що акт перевірки не підписаний усіма посадовими особами, які проводили відповідну перевірку. Окрім цього, ТОВ «Інтерпроінвест» вказує на невідповідність висновків акту перевірки від 14.12.2020 №113/20/7.8-19-02/31520157 фактичним обставинам справи та наголошує, що ним вірно класифіковано товар «Продукція оборонного призначення …. Тактичний ліхтарик Inforce…» за кодом 9305 91 00 90 згідно з УКТ ЗЕД.
Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 15 лютого 2022 року адміністративний позов задоволено.
При цьому, суд першої інстанції виходив з того, що рішення Державної митної служби України про результати розгляду скарги від 06.11.2020 №08-1/10-06/13/14729 може слугувати підставою для включення підприємства до квартального плану-графіку документальних планових виїзних перевірок Держмитслужби, проте, це рішення, в розумінні положень п. 1 ч. 3 ст. 351 МК України, не є ані виявленням ознак, що свідчать про можливе порушення законодавства України з питань митної справи, за результатами аналізу електронних копій митних декларацій, ані інформацією, що стосується товарів, митне оформлення яких завершено, отриманої від суб`єктів зовнішньоекономічної діяльності та виробників таких товарів, з висновків акредитованих відповідно до законодавства експертів. Отже, на переконання суду, рішення Державної митної служби України про результати розгляду скарги від 06.11.2020 №08-1/10-06/13/14729 не може бути підставою для проведення документальної невиїзної перевірки підприємства. Крім того, суд звертав увагу на те, що при здійсненні документальної невиїзної перевірки позивача, за наслідком якої прийнято спірні рішення, використано інформацію, яка була ним зафіксована під час проведення попередньої перевірки, проведення якої здійснено відповідачем за відсутності на те правових підстав та з іншими численними порушеннями.
Не погодившись з таким судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу,в якій просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволені адміністративного позову у повному обсязі. 
Апеляційна скарга відповідача обґрунтована правомірністю прийнятих ним рішень. Зокрема, митний орган посилається на рішення Державної митної служби України про результати розгляду скарги від 06.11.2020 №08-1/10-06/13/14729, яким, на його переконання, надано вичерпні роз`яснення щодо правильності класифікації відповідних товарів. Апелянт наголошує, що саме по собі порушення порядку оформлення акту перевірки не може бути підставою для скасування податкового повідомлення-рішення, винесеного на підставі не підписаного одним із перевіряючих осіб, що приймала участь у   перевірці, акту. 
Заступником Генерального прокурора також подано апеляційну скаргу, в якій той, вказуючи на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, просить рішення суду скасувати та прийняти нове рішення про відмову у задоволені адміністративного позовуу повному обсязі. 
В обґрунтування повноважень прокуратури на оскарження судового рішення у цій справі зазначає, що митний орган неналежним чином виконує свої обов`язки щодо захисту державних  інтересів в податковій сфері, що вбачається зі змісту заяв і скарги відповідача і що, в свою чергу, і спонукало прокуратуру звернутись з апеляційною скаргою. При цьому, апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що фактично документальна невиїзна перевірка, за результатами якої прийнято спірні податкові повідомлення-рішення, є похідною від документальної невиїзної перевірки, призначеної наказом від 10.07.2020 №243, оскільки остання не була реалізована відповідачем належним чином.  Крім того, листом Державної митної служби України від 15.05.2020 № 16-4/16-02/7/1210, наданим у порядку методологічної допомоги,відповідачу роз`яснено, що класифікацію товару «Тактичний ліхтарик 800 люменівInforceWMLWeaponMountedLight 800 Lumen» слід здійснювати у межах товарної позиції 8513 згідно УКТ ЗЕД. Крім того, просить долучити документи подані разом з апеляційною скаргою до матеріалів справи,  оскільки прокуратура вступила у справу лише на стадії апеляційного перегляду.
Позивачем подано відзив на апеляційну скаргу прокуратури, в якому він заперечує проти її доводів, просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, наголошуючи на відсутності повноважень прокурора апелювати на судове рішення в даній справі.
В судовому засіданні представник Генеральної прокуратури вимоги апеляційних скарг підтримав, наполягав на їх задоволенні, в той час, як представник позивача проти цього заперечував, просив рішення суду залишити без змін.
Належним чином повідомлений про дату, час і місце апеляційного розгляду представник Київської митниці до суду не прибув, що не перешкоджає розгляду справи.
Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення учасників судового розгляду, що з`явились, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів дійшла до висновку, що апеляційні скаргине підлягають задоволенню з огляду на наступне.
Так, судом установлено і підтверджується матеріалами справи, що ТОВ «Інтерпроінвест» зареєстровано як юридична особа за адресою: 02068, м. Київ, вул. Драгоманова, б. 17, кв. 263, код ЄДРПОУ 31520157, основний вид КВЕД - 25.40. Виробництво зброї та боєприпасів.
Наказом Київської митниці Держмитслужби від 23.11.2020 №484 «Про проведення документальної невиїзної перевірки дотримання ТОВ «Інтерпроінвест» вимог законодавства України з питань митної справи» на підставі п.1 ч. 2 ст. 351 Митного кодексу України та на виконання рішення про результати розгляду скарги від 06.11.2020 №08-1/10-06/13/14729 наказано провести документальну невиїзну перевірку дотримання ТОВ «Інтерпроінвест» (код ЄДРПОУ 31520157) вимог законодавства України з питань митної справи у частині правильності класифікації товару «Продукція оборонного призначення …. Тактичний ліхтарик Inforce…» за кодом 9305 91 00 90 згідно з УКТ ЗЕД, а також в частині обґрунтованості та законності надання (отримання) пільг і звільнення від оподаткування при митному оформленні товарів за митними деклараціями, а саме: від 10.08.2018 №UA125100/2018/322302, від 24.08.2018 №UA125100/2018/330664, від 18.12.2018 №UA125100/2018/337425, від 10.04.2019 №UA125100/2019/310750, від 21.06.2019 №UA125100/2019/366390, від 15.07.2019 №UA125100/2019/367357, від 29.10.2019 №UA125100/2019/335218, від 03.03.2020 №UA125100/2020/307208, від 03.03.2020 №UA125100/2020/307212 тривалістю 3 робочі дні з 26.11.2020 по 30.11.2020.
23.11.2020митний орган супровідним листом №7.8-4/19/11/23117 повідомив позивача про проведення документальної невиїзної перевірки із долученням до вказаного листа повідомлення від 23.11.2020 №7.8-19-01/112.
За наслідком проведення вказаної перевірки складено акт від 14.12.2020 №113/20/7.8-19-02/31520157, в якому зазначено, що документальною невиїзною перевіркою встановлено наступні порушення ТОВ «Інтерпроінвест»:
- вимог Закону України «Про Митний тариф України» від 19.09.2013 №584-VІІ, ч. 1 та пп.«г» п. 5 ч. 8 ст. 257, п. 20 ч. 1 ст. 282 Митного кодексу України від 13.03.2012 №4495-VI (зі змінами та доповненнями), в результаті чого занижено податкове зобов`язання зі сплати ввізного мита з товарів на загальну суму 2 373 655, 59 грн;
- вимог п. 32 підрозділу 2 розділу XX, п. 190.1 ст. 190 Податкового кодексу України, в результаті чого занижено податкове зобов`язання зі сплати податку на додану вартість на загальну суму 5   222 042, 30 грн.
Загальна сума занижених податкових зобов`язань - 7 595 697, 89 грн (у тому числі ввізне мито 2 373 655, 59 грн та податок на додану вартість 5 222 042, 30 грн), визначена контролюючим органом на підставі п. 11 ч. 1 ст. 347 Митного кодексу України,   пп. 54.3.6 п. 54.3 ст. 54 Податкового Кодексу України та згідно ч. 2 ст. 293, ч. 1 ст. 298 Митного кодексу України та пп. 16.1.4 п. 16.1 ст. 16 Податкового кодексу України повинна бути сплачена платником податків до Державного бюджету України.
Не погоджуючись із висновками акту перевірки, позивач подав заперечення, за наслідком розгляду яких листом від 05.01.2021 №7.8-6/19/11/156 його повідомлено про залишення висновків акту перевірки  без змін.
11.01.2021 Київською митницею Держмитслужби за наслідком встановлення порушення ТОВ «Інтерпроінвест»   Закону України «Про митний тариф», ч. 1 та пп.«г» п. 5 ч. 8 ст. 257, п. 20 ч. 1 ст. 282 Митного кодексу України згідно із пп. 54.3.6 п. 54.3, п. 57.3 ст. 57, п. 58.1 ст. 58, п. 123.1 ст. 123 Податкового кодексу України прийнято податкове повідомлення-рішення №0000001/7.8-19-02, яким позивачу збільшено суму грошового зобов`язання за платежем «мито на товари, що ввозяться суб`єктами підприємницької діяльності за податковими зобов`язаннями» у розмірі 2   373  655,59 грн та за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) у розмірі 593   413,90 грн.
Також, Київською митницею Держмитслужби, за наслідком встановлення порушення ТОВ «Інтерпроінвест»   вимог п. 32 підрозділу 2 розділу XX п. 190.1 ст. 190 розділу V Податкового кодексу України згідно із пп. 54.3.6 п. 54.3, п. 57.3 ст. 57, п. 58.1 ст. 58, п. 123.1 ст. 123 Податкового кодексу України прийнято податкове повідомлення-рішення №0000002/7.8-19-02, яким позивачу збільшено суму грошового зобов`язання за платежем податок на додану вартість за податковими зобов`язаннями у розмірі 5 222  042, 30 грн. та за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) у розмірі 1   305  510, 58 грн.
Вказані рішення були оскаржені позивачем в адміністративному порядку, проте, рішенням Державної митної служби України від 25.03.2021 №08-1/10-06/13/3325 скаргу ТОВ «Інтерпроінвест» задоволено частково, внаслідок чого зменшено суму грошових зобов`язань, визначених підприємству у податкових повідомленнях-рішеннях від 11.01.2021 №0000001/7.8-19-02, №0000002/7.8-19-02. При цьому, сума податкових зобов`язань, визначених у вказаних податкових повідомленнях-рішеннях, залишається незмінною, а сума штрафних санкцій підлягає зменшенню та застосуванню у розмірі 10 відсотків суми визначеного податкового зобов`язання.
На підставі вказаного рішення Державної митної служби України митним органом прийнято наступні податкові повідомлення-рішення від 30.03.2021:
- №0000007/7.8-19-02, яким позивачу збільшено суму грошового зобов`язання за платежем мито на товари, що ввозяться суб`єктами підприємницької діяльності за податковими зобов`язаннями у розмірі 2   373  655, 59 грн та за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) у розмірі 237  365, 56 грн;
- №0000008/7.8-19-02, яким позивачу збільшено суму грошового зобов`язання за платежем податок на додану вартість за податковими зобов`язаннями у розмірі 5 222  042, 30 грн за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) у розмірі 522  204, 23 грн. 
Наведені податкові повідомлення-рішення є предметом цього позову, оскільки позивач вважає їх протиправними.
Відповідно до ч. 2 ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Суб`єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі.
Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції дійшов висновку, що відповідач як суб`єкт владних повноважень не довів суду, що діяв правомірно, з чим погоджується і колегія суддів з огляду на наступне.
По-перше, приймаючи до розгляду апеляційну скаргу заступника Генерального прокурора колегія суддів виходить з наступного.
Так, відповідно до ч.3 ст. 53 КАС України у визначених законом випадках прокурор звертається до суду з позовною заявою, бере участь у розгляді справ за його позовами, вступає за своєю ініціативою у справу, провадження у якій відкрито за позовом іншої особи, до початку розгляду справи по суті, подає апеляційну, касаційну скаргу, заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами.
Спеціальним законом, яким визначені виключні випадки та порядок представництва прокурором інтересів держави в суді, є Закон України «Про прокуратуру» від 14.10.2014 № 1697-VII, відповідно до ч.3 ст. 23 якого прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. Наявність таких обставин обґрунтовується прокурором у порядку, передбаченому частиною четвертою цієї статті.
Отже, виключними випадками, за яких прокурор може здійснювати представництво інтересів держави в суді, є порушення або загроза порушення інтересів держави. Ключовим для застосування цієї конституційної норми є поняття інтерес держави .
У Рішенні Конституційного Суду України від 08.04.1999 № 3-рп/99 Конституційний Суд України, з`ясовуючи поняття інтереси держави, висловив міркування, що інтереси держави відрізняються від інтересів інших учасників суспільних відносин. В основі перших завжди є потреба у здійсненні загальнодержавних (політичних, економічних, соціальних та інших) дій, програм, спрямованих на захист суверенітету, територіальної цілісності, державного кордону України, гарантування її державної, економічної, інформаційної, екологічної безпеки, охорону землі як національного багатства, захист прав усіх суб`єктів права власності та господарювання тощо (п. 3 мотивувальної частини).
Інтереси держави можуть збігатися повністю, частково або не збігатися зовсім з інтересами державних органів, державних підприємств та організацій.
Із врахуванням того, що інтереси держави є оціночним поняттям, прокурор чи його заступник у кожному конкретному випадку самостійно визначає з посиланням на законодавство, на підставі якого подається позов, в чому саме відбулося чи може відбутися порушення матеріальних або інших інтересів держави, обґрунтовує у позовній заяві необхідність їх захисту та зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах (п. 4 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 08.04.1999 № 3-рп/99).
Відтак, інтереси держави охоплюють широке і водночас чітко не визначене коло законних інтересів, які не піддаються однозначній класифікації, а тому їх наявність повинна бути предметом самостійної оцінки суду у кожному випадку звернення прокурора з позовом, апеляційною або касаційною скаргою; надмірна формалізація поняття інтереси держави , особливо у сфері публічних правовідносин, може призвести до необґрунтованого обмеження повноважень прокурора щодо захисту суспільних (публічних) інтересів там, де це дійсно потрібно (питань охорони земель, безпеки довкілля, благоустрою населених пунктів, розпорядження комунальною та державною власністю, запобігання виникнення техногенних катастроф тощо).
Інтереси держави, за загальним правилом, охоплюють собою і суспільні (публічні) інтереси, оскільки основне покликання держави (ст. 3 Конституції України гарантує те, що людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю; права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави; утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави) - це максимально забезпечувати інтереси всіх соціальних груп для досягнення в суспільстві справедливості як найвищого блага.
Щоб інтереси держави не залишилися незахищеними, прокурор виконує субсидіарну роль, замінює в судовому провадженні відповідний компетентний орган, який усупереч вимогам закону не здійснює захисту або робить це неналежно.
Аналогічний правовий висновок міститься в постановах Верховного Суду від 05.10.2021 у справі №380/2266/21 та від  23.06.2022 у справі № 120/11369/21-а.
У даній справі, звертаючись з апеляційної скаргою, прокуратура зазначала, що митний орган неналежним чином виконує свої обов`язки щодо захисту державних  інтересів в податковій сфері, оскільки зі змісту заяв і скарги відповідача вбачається, що ним поверхнево підготовлено апеляційну скаргу, крім того, до скарги не було додано документу про сплату судового збору, що свідчить про неналежне виконання відповідачем своїх обов`язків та наявність реальної загрози порушення інтересів держави у податковій сфері.
Колегія суддів погодилась з такими доводами прокуратури та прийняла апеляційну скаргу до свого провадження, оскільки наведене було підтверджено, крім іншого, несплатою Київською митницею судового збору за подання апеляційної скарги.
Разом з цим, під час розгляду апеляційних скарг, колегія суддів дійшла до наступних висновків.
Так, статтею 19 Конституції України встановлено, що правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.
Відповідно до ч. 2 ст. 1Митного кодексу України (далі - МК України) відносини, пов`язані зі справлянням митних платежів, регулюються цим Кодексом,   Податковим кодексом України   (далі - ПК України) та іншими законами України з питань оподаткування (МК України). 
Згідно із ч.ч. 1-3 ст. 318 МК України митному контролю підлягають усі товари, транспортні засоби комерційного призначення, які переміщуються через митний кордон України.
Митний контроль здійснюється виключно митними органами відповідно до цього Кодексу та інших законів України.
Митний контроль передбачає виконання митними органами мінімуму митних формальностей, необхідних для забезпечення додержання законодавства України з питань митної справи.
Частиною 6 статті 318 МК України визначено, що з метою підвищення ефективності митного контролю митні органи взаємодіють з учасниками зовнішньоекономічної діяльності, АЕО, іншими особами, діяльність яких пов`язана із здійсненням зовнішньої торгівлі, та з їх професійними об`єднаннями(асоціаціями). 
З метою здійснення митного контролю після випуску товарів митні органи мають право направляти письмові запити та отримувати документи або їх засвідчені копії, інформацію (у тому числі в електронній формі), що стосуються переміщення товарів, транспортних засобів комерційного призначення через митний кордон України, випуску товарів та їх використання на митній території України або за її межами (ч. 5 ст. 334 МК України).
Згідно п. 7 ч. 1 ст. 336 МК України митний контроль здійснюється безпосередньо посадовими особами митних органів шляхом проведення документальних перевірок дотримання вимог законодавства України з питань митної справи, у тому числі своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати митних платежів. 
За правилами ч.ч. 4, 6 ст. 345 МК України під час проведення документальної перевірки посадові особи митного органу повинні реалізовувати визначені цим Кодексом повноваження виключно в обсязі, необхідному для з`ясування питань перевірки.
Результати перевірки оформлюються актом (довідкою) та є підставою для самостійного визначення митним органом суми податкового зобов`язання підприємства щодо сплати митних платежів, застосування заходів, передбачених законами України.
Предметом документальних невиїзних перевірок є дані про своєчасність, достовірність, повноту нарахування та сплати митних платежів при переміщенні товарів через митний кордон України підприємствами, а також при переміщенні товарів через митний кордон України громадянами з поданням митної декларації, передбаченої законодавством України для підприємств (ч. 1 ст. 351 МК України).
Відповідно доч. 2 ст. 351 МК України документальна невиїзна перевірка проводиться у разі:
1) виявлення ознак, що свідчать про можливе порушення законодавства України з питань митної справи, за результатами аналізу електронних копій митних декларацій, інформації, що стосується товарів, митне оформлення яких завершено, отриманої від суб`єктів зовнішньоекономічної діяльності та виробників таких товарів, з висновків акредитованих відповідно до законодавства експертів;
2) надходження від уповноважених органів іноземних держав документально підтвердженої інформації про непідтвердження автентичності поданих митному органу документів щодо товарів, митне оформлення яких завершено, недостовірність відомостей, що в них містяться, а також запитів стосовно надання інформації про зовнішньоекономічні операції, які здійснювалися за участю суб`єктів зовнішньоекономічної діяльності - резидентів України.
Частинами 3-9 статті 351 МК України визначено наступне. 
Документальна невиїзна перевірка проводиться на підставі наказу митного органу посадовими особами митного органу в приміщенні цього органу за умови направлення керівнику відповідного підприємства або відповідному громадянину рекомендованим листом з повідомленням про вручення або особистого вручення зазначеним особам чи уповноваженим ними представникам під розписку письмового повідомлення про дату початку та місце проведення перевірки.
Присутність уповноважених посадових осіб підприємства або громадянина, що перевіряється, під час проведення невиїзної документальної перевірки не обов`язкова.
Тривалість проведення перевірки визначається у відповідному наказі митного органу та не може перевищувати строки, встановлені   ч.8 ст. 346   цього Кодексу для проведення документальних виїзних перевірок. Продовження строку проведення перевірки можливе на строк та з підстав, визначених   ч.9 ст. 346   цього Кодексу.
Про продовження строків проведення перевірки митний орган інформує підприємство (громадянина) в порядку, визначеному частиною четвертою цієї статті.
Посадові особи митного органу під час проведення перевірки не мають права:
1) перевіряти дані, які не є предметом перевірки;
2) вимагати від підприємства, що перевіряється, надання документів або інформації, що не стосуються предмета перевірки;
3) розголошувати відомості про підприємство, що перевіряється, які становлять конфіденційну інформацію, державну, комерційну чи банківську таємницю та стали відомі під час виконання такими особами службових обов`язків.
Оформлення результатів невиїзної документальної перевірки здійснюється в порядку, визначеному цим Кодексом.
Питання щодо оформлення результатів перевірок визначені ст. 354 МК України. 
З матеріалів справи вбачається, щонаказом Київської митниці Держмитслужби від 23.11.2020 №484 «Про проведення документальної невиїзної перевірки дотримання ТОВ «Інтерпроінвест» (код ЄДРПОУ 31520157) вимог законодавства України з питань митної справи» наказано провести документальну невиїзну перевірку ТОВ «Інтерпроінвест». 
У той же час, судом встановлено, що рішення про результати розгляду скарги від 06.11.2020 №08-1/10-06/13/14729 було прийнято Державною митною службою України в результаті розгляду скарги позивача на податкові повідомлення-рішення, прийняті митним органом, за наслідком проведення перевірки на підставі наказу Київської міської митниці Держмитслужби від 10.07.2020 №243. 
На аркуші 5 рішення про результати розгляду скарги від 06.11.2020 №08-1/10-06/13/14729 зазначено про безпідставність проведення Київською митницею Держмитслужби перевірки з питань правильності класифікації   товару «тактичний ліхтарик 800 люменів» за кодом 9305 91 00 90 згідно з УКТ ЗЕД та нереалізацію наказу Київської митниці Держмитслужби від 10.07.2020 №243 про проведення перевірки дотримання ТОВ «Інтерпроінвест» вимог законодавства України з питань митної справи у частині обґрунтованості та законності надання (отримання) пільг і звільнення від оподаткування за Митними деклараціями, що були предметом цієї перевірки.   
У наведеному рішенні Державною митною службою України вказано, що відсутні правові підстави для винесення Київською митницею Держмислужби податкових повідомлень-рішень за Митними деклараціями, що були предметом перевірки, на підставі акту перевірки від 30.07.2020 №49/20/7.8-19-02/31520157, у зв`язку із цим скаргу позивача задоволено та скасовано відповідні податкові повідомлення-рішення. 
При цьому, у рішенні про результати розгляду скарги від 06.11.2020 №08-1/10-06/13/14729 Державна митна служба України керуючись положеннями ст. 55 глави 4 ПК України, у зв`язку з встановленням робочою групою порушення правильності класифікації товару в ході перевірки, проведеної з порушенням вимог ч.4 ст. 345, ч.3 та п. 1 ч. 8 ст. 351 МК України, які регламентують процедуру проведення перевірки, і без належних підстав Держмитслужба задовольнила скаргу ТОВ «Інтерпроінвест» від 07.09.2020 №01-28/286/09 та скасувала податкові повідомлення-рішення Київської митниці Держмитслужби від 19.08.2020 №№ 0000060/7.8-19-02 та 0000061/7.8-19- 02.
Одночасно з цим, Державна митна служба України беручи до уваги факти невірної класифікації товару «тактичний ліхтарик 800 люменів» за кодом 9305 91 00 90 згідно з УКТ ЗЕД (ставка ввізного мита 5%) та невжиття робочою групою заходів з перевірки дотримання ТОВ «Інтерпроінвест» вимог законодавства України з питань митної справи у частині обґрунтованості та законності надання (отримання) пільг і звільнення від оподаткування за Митними деклараціями від 10.08.2018 №UА125100/2018/322302, від 24.10.2018 №UА 125100/2018/330664, від 18.12.2018 №UА125100/2018/337425, від 10.04.2019 №UА 125100/2019/310750, від 21.06.2019 № UА125100/2019/366390, від 15.07.2019 №UА125100/2019/367357, від 29.10.2019 №UА125100/201.9/335218, від 03.03.2020 №UА 100290/2020/307208, від 03.03.2020 № UА100290/2020/307212 доручила Київській митниці Держмитслужби вжити заходів щодо проведення у відповідності до вимог ст.ст. 345-354 МК України контрольно-перевірочних заходів в частині правильності класифікації за кодом 9305 91 00 90 згідно з УКТ ЗЕД товару «тактичний ліхтарик 800 люменів», оформленого ТОВ «Інтерпроінвест» за вказаними вище Митним деклараціями, а також в частині обґрунтованості та законності надання (отримання) пільг і звільнення від оподаткування при митному оформленні товарів за цими МД.
Колегія суддів звертає увагу, що наказом Міністерства фінансів України від 21.10.2015 №916 затверджено Порядок оформлення і подання скарг платниками податків та їх розгляду контролюючими органами (далі - Порядок № 916). 
Пунктом 2 розділу I цього Порядкувизначено процедуру оскарження платниками податків податкових повідомлень-рішень або інших рішень контролюючих органів (далі - рішення) під час адміністративного оскарження.
Зокрема, відповідно до п. 1 розділу IX Порядку №916 контролюючий орган у разі розгляду скарги перевіряє правомірність та обґрунтованість рішення, що оскаржується, та приймає рішення про результати розгляду скарги.
Згідно із ч. 2 розділу IX Порядку №916 за результатами розгляду скарги контролюючий орган приймає одне з таких рішень:
1) повністю задовольняє скаргу платника податків та скасовує рішення контролюючого органу, яке оскаржується;
2) частково задовольняє скаргу платника податків та в окремій частині скасовує рішення контролюючого органу, яке оскаржується;
3) залишає скаргу без задоволення, а рішення контролюючого органу, яке оскаржується, без змін;
4) зменшує (збільшує) суму грошового зобов`язання.
Під час прийняття цих рішень контролюючий орган має право зменшити (збільшити) суму грошового зобов`язання або податкового боргу, суми бюджетного відшкодування та/або від`ємного значення об`єкта оподаткування податком на прибуток або від`ємного значення суми податку на додану вартість платника податків та у відповідній частині суми штрафних (фінансових) санкцій.
Як вже було зазначено вище, Державною митною службою України скасовано податкові повідомлення, прийняті Київською митницею Держмитслужби на підставі акту перевірки від 30.07.2020 №49/20/7.8-19-02/31520157. 
Одночасно, відповідним рішенням Державна митна служба України зобов`язала митний орган вжити заходів щодо проведення у відповідності до вимог ст.ст. 345-354 МК України контрольно-перевірочних заходів. 
У той же час, з аналізу положення п. 1 ч. 2 ст. 354 МК України вбачається, що підставою для проведення документальної невиїзної перевірки є виявлення ознак, що свідчать про можливе порушення законодавства України з питань митної справи, за результатамианалізу електронних копій митних декларацій, інформації, що стосується товарів, митне оформлення яких завершено, отриманої від суб`єктів зовнішньоекономічної діяльності та виробників таких товарів, з висновків акредитованих відповідно до законодавства експертів. 
В межах спірних правовідносини відповідачем не надано належних та достатніх доказів на підтвердження наявності обставин, передбачених п. 1 ч. 2 ст. 354 МК України. 
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що рішення Державної митної служби України про результати розгляду скарги від 06.11.2020 №08-1/10-06/13/14729 не є та не може бути підставою для проведення документальної невиїзної перевірки платника податків, з огляду на наступне. 
Так, Наказом Міністерства фінансів України від 17.08.2020 №509 затверджено Порядок планування митними органами документальних виїзних перевірок (далі - Порядок №509), який розроблено з метою забезпечення єдиного підходу до формування Держмитслужбою квартальних планів-графіків проведення документальних планових виїзних перевірок підприємств щодо дотримання ними вимог законодавства України з питань митної справи, у тому числі своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати митних та інших платежів, а також пені, контроль за справлянням яких покладено на митні органи.
Згідно із п. 1 розділу II Порядку №509 квартальний план-графік документальних планових виїзних перевірок Держмитслужби формується з пропозицій територіальних органів та структурних підрозділів Держмитслужби, який затверджує Голова Держмитслужби, або особа, яка виконує його обов`язки.
План-графік документальних перевірок Держмитслужби доводить до митниць уповноважений структурний підрозділ Держмитслужби, до функціональних повноважень якого належать організація та проведення документальних перевірок дотримання вимог законодавства з питань митної справи (далі - уповноважений підрозділ Держмитслужби).
У відповідності до п. 4 розділу II Порядку №509 підставами для включення до плану-графіка документальних перевірок Держмитслужби за результатами аналізу зовнішньоекономічних операцій підприємств із застосуванням системи управління ризиками є:
оформлення митних декларацій із звільненням від сплати митних платежів та використанням пільг;
оформлення митних декларацій із розстроченням сплати митних платежів;
митне оформлення товарів із ризиком неправильної класифікації згідно з   Українською класифікацією товарів зовнішньоекономічної діяльності   (далі - УКТ ЗЕД), що впливає на надходження митних платежів до бюджету;
митне оформлення товарів із ризиком недекларування або недостовірного декларування складових митної вартості товарів;
митне оформлення товарів з ризиком декларування їх митної вартості нижчої, ніж вартість ідентичних або подібних (аналогічних) товарів;
митне оформлення товарів за кодами згідно з   УКТ ЗЕД, що передбачають їх цільове використання;
наявність інформації про виплачені доходи (прибутки) на користь нерезидентів;
наявність прийнятих митним органом рішень про коригування митної вартості товарів, рішень про визначення коду товару згідно з   УКТ ЗЕД, карток відмови у прийнятті митної декларації, митному оформленні, випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення підприємства;
наявність висновку щодо дослідження проб (зразків) імпортованих товарів;
неподання у визначений законодавством термін додаткових декларацій до оформлених попередніх, тимчасових, спрощених або періодичних митних декларацій;
наявність протоколів про порушення митних правил, встановлених   ст.ст. 469,   470,   472,   474,   478,   480-485   МК України, які свідчать про порушення митних правил посадовими особами платника податків, декларантами;
наявність інформації, отриманої у передбаченому законодавством порядку, що може свідчити про можливе порушення законодавства з питань митної справи України та/або про можливе застосування схем мінімізації сплати митних платежів;
наявність порушень законодавства з питань митної справи України, встановлених за результатами попередніх документальних перевірок, пост-митного контролю;
наявність анульованих, відкликаних митних декларацій.
Таким чином,як правильно зазначає суд першої інстанції, рішення Державної митної служби України про результати розгляду скарги від 06.11.2020 №08-1/10-06/13/14729 може слугувати підставою для включення підприємства до квартального плану-графіку документальних планових виїзних перевірок Держмитслужби. 
Отже, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що вказане рішення, в розумінні положень п. 1 ч. 3 ст. 351 МК України, не є ані виявленням ознак, що свідчать про можливе порушення законодавства України з питань митної справи, за результатами аналізу електронних копій митних декларацій, ані інформацією, що стосується товарів, митне оформлення яких завершено, отриманої від суб`єктів зовнішньоекономічної діяльності та виробників таких товарів, з висновків акредитованих відповідно до законодавства експертів, тобто, не може бути підставою для проведення документальної невиїзної перевірки підприємства, тобто судом встановлено порушення порядку призначення документальної невиїзної перевірки та проведення її за відсутності правових підстав, передбачених п. 2 ч. 1 ст. 351 МК України для призначення останньої. 
Колегія суддів зазначає, що дане порушення є суттєвим та таким, що об`єктивно могло вплинути на правильність висновків контролюючого органу за результатами такої перевірки, оскільки документальна невиїзна перевірка та документальна виїзна перевірка мають суттєві відмінності в частині реалізації прав посадових осіб підприємства, що перевіряється, під час проведення документальних перевірок, у тому числі щодо надання посадовим особам митного органу, які проводять перевірку, письмові заяви, зауваження, пояснення з питань, що стосуються перевірки; вимагання від посадових осіб митного органу перевірки відомостей та фактів, що можуть свідчити на користь підприємства.
Так, у постанові від 08.09.2021 у справі №816/228/17 Велика Палата Верховного Суду зазначила, що у разі якщо контролюючий орган був допущений до проведення перевірки на підставі наказу про її проведення, то цей наказ як акт індивідуальної дії реалізовано його застосуванням, а тому його оскарження не є належним та ефективним способом захисту права платника податків, оскільки скасування наказу не може призвести до відновлення порушеного права.
Водночас, неправомірність дій контролюючого органу при призначенні і проведенні перевірки не може бути предметом окремого позову, але може бути підставами позову про визнання протиправними рішень, прийнятих за наслідками такої перевірки.
При цьому підставами для скасування таких рішень є не будь-які порушення, допущені під час призначення і проведення такої перевірки, а лише ті, що вплинули або об`єктивно могли вплинути на правильність висновків контролюючого органу за результатами такої перевірки та відповідно на обґрунтованість і законність прийнятого за результатами перевірки рішення.
Також судом встановлено, що акт перевірки не підписаний всіма посадовими особами митного органу, а саме - головним державним інспектором відділу кодування та класифікації   товарів (у м. Київ та Київської області) управління адміністрування митних платежів, митної вартості та митно-тарифного регулювання Київської митниці Держмитслужби Блінковим В.Ю. 
Колегія суддів зазначає, що сам по собі акт перевірки та дії посадових осіб контролюючого органу зі складання цього акта не створюють правових наслідків у вигляді виникнення обов`язків, зміни чи припинення будь-яких прав платника податків, крім виникнення права на подання зауважень до акта.
Таким чином, акт перевірки не є правовим документом, який встановлює відповідальність суб`єкта господарювання, й не є обов`язковим рішенням суб`єкта владних повноважень. Непідписання акта перевірки не можна ототожнювати, зокрема з непідписанням судового рішення, наслідки чого прямо встановлені в законі, чи непідписанням окремих рішень суб`єктом владних повноважень, коли негативні наслідки такого дефекту також можуть бути встановлені законом.
Чинне законодавство не встановлює такий наслідок відсутності в акті перевірки підпису одного з перевіряючих контролюючого органу як його нечинність, недійсність. Зазначена вада акта не робить автоматично протиправними рішення контролюючого органу, що прийняті на підставі такого акта.
При цьому, саме по собі порушення порядку оформлення акта перевірки (у частині обов`язку підписання особами, які здійснювали перевірку) не може бути підставою для скасування податкового повідомлення-рішення, винесеного на підставі не підписаного одним із перевіряючих акта перевірки, але в сукупності з іншими порушеннями може слугувати обставиною для висновку щодо протиправності рішень контролюючого органу. 
В свою чергу, колегія суддів вважає необґрунтованим клопотання заступника Генерального прокурора про долучення нових доказів до матеріалів справи, заявлене в апеляційній скарзі
Згідно ч. 8 ст. 79 КАС України докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, що їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї.
Таким чином, доводи апеляційних скарг не дають підстав для висновку про порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, які призвели до неправильного вирішення справи, тобто прийняте рішення відповідає матеріалам справи та вимогам закону, і не підлягає скасуванню.
Згідно ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Відповідності до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
При цьому, судом апеляційної інстанції враховується, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.
Оскільки, сплату судового збору за подання апеляційної скарги Київській митниці було відстрочено ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 05.10.2022 до ухвалення рішення, питання судового збору має бути вирішено у цій постанові.
Відтак, недоплачений судовий збір у розмірі 28   562, 00 грн за подання апеляційної скарги стягується з Київської митниці до Державного бюджету України.
Керуючись ст. ст. 243, 250, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційні скарги Київської митниці та заступника Генерального прокурора - залишити без задоволення.
Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 15 лютого 2022 року - залишити без змін.
Стягнути з Київської митниці (03124, м.Київ, вул. В. Гавела, 8-а, кв. 47, ЄДРПОУ 43997555) на користь Державного бюджету: отримувач коштів - УК у Печер.р-ні/Печер. р-н; код отримувача (код за ЄДРПОУ) - 37993783; банк отримувача - Казначейство України (ЕАП); рахунок отримувача - UA638999980313171206081026007; код класифікації доходів бюджету - 22030101 судовий збір за подання апеляційної скарги у розмірі 28 562, 00 грн (дві вісім тисяч п`ятсот шістдесят дві гривні 00 коп.).
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги до Верховного Суду.

Постанова в повному обсязі складена і підписана 24.10.2022.

Головуючий-суддя:                                                                                Л.В. Губська

Судді:                                                                                                    О.В. Епель

                                                                                                              О.В. Карпушова