Номер провадження: 22-ц/813/1590/22 
Справа № 523/11920/19
Головуючий у першій інстанції Дяченко В. Г.
Доповідач Князюк О. В.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20.10.2022 року                                                                 м. Одеса
Одеський апеляційний суд у складі колегії:
головуючого Князюка О. В.,
суддів: Заїкіна А.П., Погорєлової С.О.,
за участю секретаря – Дубрянської Н.О.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою  ОСОБА_1 на рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 30 березня 2020 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення боргу,-

ВСТАНОВИВ:
Описова частина
Короткий зміст позовних вимог

ОСОБА_2 звернувся до Суворовського районного суду м. Одеси з позовом про стягнення з ОСОБА_1 заборгованість за договором позики в сумі 183000,00 грн. та судові витрати в сумі 1830,00 грн.
В обґрунтування вимог посилався на те, що 06.05.2019 року між сторонами було укладено договір безпроцентної позики. Відповідач отримала 207000,00 грн. про що склала розписку. Повернення позики передбачено до 01.07.2019 року.
Відповідач позику повернула частково, в сумі 24000,00грн.
Відповідач ухиляється від повернення решти позики, що змусило звернутись до суду.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 30 березня 2020 року позовні вимоги  ОСОБА_2  було задоволено.
Стягнуто з ОСОБА_1 (ІПН: НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_2 (ІПН: НОМЕР_2 ) заборгованість за договором позики в розмірі 183 000,00 гривень.
Стягнуто з ОСОБА_1 (ІПН: НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_2 (ІПН: НОМЕР_2 ) судовий збір у сумі 1830,00 гривень.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду першої інстанції, 07 липня 2020 року  ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, відповідно до якої апелянт просить – скасувати зазначене рішення та ухвалити нове, яким позовні вимоги залишити без задоволення. 

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу та узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 обґрунтовує тим, що в період з 2013 по 6 травня 2019 року вона працювала продавцем в магазинах, що належать позивачу.
В листопаді 2018 року відповідач звернулась до позивача з проханням позичити їй 1000 доларів США, позивач надав відповідачу 28000 гривень.
В лютому 2019 року у відповідача з`явилась змога повернути 4000 гривень із вказаної суми, які вона повернула.
06 травня 2019 року позивач приїхав до магазину, де працювала відповідач та звинуватив її у нестачі сигарет та змусив написати розписку, що є предметом спору.
Вказані обставини зафіксовані відповідачем на диктофон.

11 серпня 2020 року на адресу Одеського апеляційного суду від ОСОБА_2 надійшов відзив на апеляціну скаргу, відповідно до якого останній просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.
При цьому посилаючись на те, що рішення суду першої інстанції є законним та обгрунтованим, а запис з диктофону - неналежним та недопустимим доказом.
19 серпня 2021 року до суду апеляційної інстанції ОСОБА_2 було надано додаткові пояснення до відзиву на апеляційну скаргу.

Надходження апеляційної скарги до суду апеляційної інстанції

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 18.09.2020 року справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 30 березня 2020 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення боргу було призначено до розгляду.
На підставі Розпорядження щодо повторного автоматизованого розподілу справи між суддями № 3588 від 09.08.2021 року відповідно до рішення Вищої ради правосуддя №1612/0/15-21 від 20.07.2021 "Про звільнення ОСОБА_3 з посади судді Одеського апеляційного суду у зв`язку з поданням заяви про відставку" та з врахуванням пунктів 2.3.49., 2.3.50. Положення про автоматизовану систему документообігу суду за вказаною цивільною справою було призначено повторний автоматизований розподіл судової справи.
Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи від 09.08.2021 року визначено колегію суддів Одеського апеляційного суду в складі: головуючого - О. В. Князюка, суддів: Колеснікова Г.Я., Сєвєрової Є.С. для розгляду справи №523/11920/19 за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 30 березня 2020 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення боргу.
Розпорядженням № 4105 Щодо повторного автоматизованого розподілу справи між суддями від 13.08.2021 року у відповідності до п. 3.12. Тимчасових засад використання автоматизованої системи документообігу суду в Одеському апеляційному суді, затвердженими рішенням зборів суддів Одеського апеляційного суду 28.12.2018 року з подальшими змінами було проведено автоматизований розподіл справи та визначено колегію суддів Одеського апеляційного суду в складі: головуючого -Князюка О. В., суддів: Заїкіна А.П. та Погорєлової С. О 
Ухвалою Одеського апеляційного суду від 13 серпня 2021 року вказану цивільну справу було призначено до розгляду.

Встановлені судом першої інстанції та неоспорені обставини, а також обставини, встановлені судом апеляційної інстанції, і визначені відповідно до них правовідносини.

06.05.2019 року між сторонами було укладено договір безпроцентної позики. Відповідач отримала 207000,00 грн. про що склала розписку. Повернення позики передбачено до 01.07.2019 року (а.с.10).
Відповідач позику повернула частково, в сумі 24000,00 грн., що визнано позивачем.
Залишок боргу становить 183000,00 грн.
Листом КНП «Одеська обласна клінічна лікарня» від 06.01.2020 року встановлено, що ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 в період з 01.05.2019 року по теперішній час за медичною допомогою не зверталась (а.с.53).
Листом Суворовського відділу поліції м.Одеси від 02.01.2020 року встановлено, що у період з 01.05.2019 року по теперішній час заяв та повідомлень гр. ОСОБА_1 щодо скоєння відносно неї кримінального злочину за ст.189 КК України або за ст.125 КК України – не надходило (а.с.62).

Мотивувальна частина

Застосовані норми права та висновки апеляційного суду за результатами розгляду апеляційної скарги

Заслухавши доповідача, обговоривши доводи скарги та перевіривши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.
За змістом п.1 ст.6, ст.13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) кожен має право на розгляд його справи упродовж розумного строку судом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.
Кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.
Відповідно до ст.ст.1,3 ЦК України, ст.ст.2,4-5,12-13,19 ЦПК України, завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави, що виникають з цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також справ, розгляд яких, в порядку цивільного судочинства, прямо передбачено законом.
Згідно зі ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повного і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Критерії оцінки правомірності оскаржуваного судового рішення визначені в статті 263 ЦПК України, відповідно до яких судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Згідно із ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
За правилами, передбаченими п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. 
Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції виходив з того, що грошові кошти за договором позики ОСОБА_1 у повному обсязі не повернула. З огляду на викладене, відповідач повинен нести відповідальність за невиконання зобов`язання за цим договором.
Колегія суддів апеляційного суду погоджується з таким висновком місцевого суду, виходячи з наступного.
Відповідно до частини першої статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу, зокрема, із договорів та інших правочинів.
Частиною першою статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Згідно зі статтею 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.
За своїми ознаками договір позики є реальним, оплатним або диспозитивно безоплатним, одностороннім, строковим або безстроковим.
Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Отже, за своїми правовими ознаками договір позики є реальним, одностороннім (оскільки, укладаючи договір, лише одна сторона – позичальник зобов`язується до здійснення дії (до повернення позики), а інша сторона – позикодавець стає кредитором, набуваючи тільки право вимоги), оплатним або безоплатним правочином, на підтвердження якого може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику.
Вказані висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 464/3790/16-ц (провадження № 14-465цс18).
У відповідності з вимогами ст. ст. 525, 526, 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, визначеному договором і одностороння відмова від виконання зобов`язання не допускається.
За змістом частин 1,2 статті 207 і частини другої статті1047 ЦК України дотримання письмової форми договору позики має місце у тому разі, якщо на підтвердження укладення договору представлена розписка або інший письмовий документ, підписаний позичальником, з якого вбачається як сам факт отримання позичальником певної грошової суми в борг (тобто із зобов`язанням її повернення), так і дати її отримання.
Складена ОСОБА_1 розписка засвідчує як укладення в письмовій формі договору позики так і отримання останньою зазначеного в ній розміру позики.
При цьому, наявність оригіналу розписки у позивача (позикодавця) згідно з положеннями статті 545 ЦК України свідчить, що зобов`язання з повернення позики позичальником не виконано. На підставі вказаних обставин, суд першої інстанції ухвалив законне і обґрунтоване рішення про задоволення позову і стягнення з відповідача суми позики.
ОСОБА_1 не надала належних та допустимих доказів того, що виконала зобов`язання згідно боргової розписки.
ОСОБА_1 факт отримання коштів заперечує, вказує, що працювала у ОСОБА_2 на посаді продавця крамниці, де була виявлена нестача, провину за яку поклали на відповідача та примусили написати вказану розписку.
Між тим, у абзаці 2 частини першої статті 218 ЦК України визначено, що заперечення однією із сторін факту вчинення правочину або оспорювання окремих його частин може доводитися письмовими доказами, засобами аудіо-, відеозапису та іншими доказами. Рішення суду не може ґрунтуватися на припущеннях.
Аналогічні положення містяться й у статті 1051 ЦК України, згідно з якою позичальник має право оспорити договір позики на тій підставі, що грошові кошти або речі насправді не були одержані ним від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором.
Згідно з частиною другою статті 59 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.
Матеріали справи не містять підтверджень, що відповідач працювала на посаді продавця крамниці.
Колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції, що представлений відповідачем аудіозапис не відповідає вимогам ст.ст. 77 - 79 ЦПК України та не може бути прийнятий у якості доказу у даній справі. З вказаного аудіозапису неможливо встановити, чи приймають участь у розмові саме сторони по справі; з цього приводу відповідних експертних висновків суду не представлено, клопотань про призначення судової експертизи відповідачем не заявлено. Представником позивача наданий аудіозапис належним доказом не визнано.
Відповідно до ч.1, 5, 6 ст.81 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Як передбачено частиною 6 ст.82 ЦПК України - вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.
Отже доказів того, що у діях позивача наявні ознаки кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.189 КК України, як про те зазначає відповідач – суду представлено не було.
Відповідач звертає увагу на те, що боргова розписка була складена та підписана нею під примусом та погрозами, проте належних та допустимих доказів того, що розписка була написана ОСОБА_1 із застосуванням до нього примусу та насильства - суду не надано.
Отже, факт укладення договору позики та реальність цього договору відповідачем не спростовано, оскільки в силу ст. 204 ЦК України діє презумпція правомірності правочину. Відповідач таку презумпцію не спростував, договір позики недійсним не визнано, його безгрошовість беззаперечними доказами не доведена (стаття 1051 ЦК України).
Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 висновків суду не спростовують.
За таких обставин, правильним є висновок суду першої інстанції про наявінсть підстав для задоволення позову.
Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

РЕЗОЛЮТИВНА ЧАСТИНА

Керуючись ст. ст. 374, 375, 382, 383, 384 ЦПК України, суд,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.
Рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 30 березня 2020 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення боргу - залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з моменту прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Повний текст судового рішення складено 24 жовтня 2022 року.

Головуючий:                                                                         О. В. Князюк

Судді:                                                                                 С.О. Погорєлова

                                                                                        А. П. Заїкін