ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
17 листопада 2022 року
м. Київ
справа № 524/6219/20
провадження № 51-2466км22
 
Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого                                              ОСОБА_9.,
суддів                                                                       ОСОБА_10., ОСОБА_11,
за участю:
секретаря судового засідання             ОСОБА_12.,       
прокурора                                                   ОСОБА_13.,
захисника                                                   ОСОБА_14. (у режимі відеоконференції),
представника потерпілих                                   ОСОБА_15. (у режимі відеоконференції),   
                                              
розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу потерпілих 
ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 на вирок Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 04 жовтня 2021 року та  ухвалу Полтавського апеляційного суду від 26 січня 2022 року у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за 
№ 12020170090002104, за обвинуваченням 
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця та жителя АДРЕСА_1 ), такого, що не має судимостей, 
у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 187 та п. 6 ч. 2 
ст. 115 КК.  
Зміст оскаржених судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини  
За вироком Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 04 жовтня 2021 року ОСОБА_6 засуджено за ч. 4 ст. 187 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 12 років з конфіскацією всього майна; за п. 6 ч. 2 ст. 115 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 15 років з конфіскацією всього майна. На підставі ч. 1 ст. 70 КК за сукупністю злочинів ОСОБА_6 визначено остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 15 років з конфіскацією всього майна.
Постановлено стягнути з засудженого ОСОБА_7 : на користь ТОВ «Споживчий центр» 24033, 65 грн на відшкодування матеріальної шкоди; на користь потерпілих ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 500 000 грн кожному на відшкодування моральної шкоди; в доход держави 19816, 02 грн процесуальних витрат.
Згідно з вироком 20 червня 2020 року близько 17:10  ОСОБА_6 , взявши з собою  слюсарний молоток, зайшов до приміщення кіоску «Швидко Гроші», що неподалік від будинку АДРЕСА_2 , де вчинив розбійний напад, під час якого зазначеним молотком з метою вбивства завдав касиру ОСОБА_8 , яка в цей час сиділа за робочим місцем, не менше восьми ударів у голову. Після цього, ОСОБА_6 заволодів грошима в сумі 24033,65 грн ТОВ «Споживчий центр», які знаходились в металевому сейфі в підсобному приміщенні кіоска, а також  мобільним телефоном потерпілої - Huawei Y6 Pro вартістю 1100,00 грн, та з місця злочину зник.
Від отриманих під час розбійного нападу множинних травм голови (відкритої черепно-мозкової травми з переломами кісток склепіння та основи черепа), які ускладнилися крововиливами під оболонки та речовину головного мозку, потерпіла ОСОБА_8 померла ІНФОРМАЦІЯ_2 в реанімаційному відділенні лікарні 
м. Кременчука.
Ухвалою Полтавського апеляційного суду від 26 січня 2022 року апеляційні скарги прокурора, потерпілих та захисника залишені без задоволення, а вирок місцевого суду щодо ОСОБА_6 - без зміни.  
Вимоги касаційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала
У касаційній скарзі потерпілі просять змінити судові рішення щодо ОСОБА_6 , призначити йому покарання за ч. 4 ст. 187 КК - у виді позбавлення волі на строк 
12 років з конфіскацією всього майна, за п. 6 ч. 2 ст. 115 КК - у виді довічного позбавлення волі з конфіскацією всього майна, а на підставі ч. 1 ст. 70 КК за сукупністю злочинів - довічне позбавлення волі з конфіскацією всього майна.
Обґрунтовуючи свої вимоги, потерпілі зазначають, що призначене ОСОБА_6 покарання за п. 6 ч. 2 ст. 115 КК та за сукупністю злочинів у виді позбавлення волі не відповідає визначеній ст. 50 КК мети покарання, а також ступеню тяжкості вчиненого та особі винного, внаслідок м`якості (ст. 65, 414 КПК). Стверджують, що судовими інстанціями не враховано, що ОСОБА_6 вчинив особливо тяжкі злочини, які планував заздалегідь, внаслідок його жорстоких та цинічних дій загинула людина, у вчиненому він не розкаявся, не враховано і думку потерпілих стосовно найсуворішого виду покарання. Вважають, що саме покарання у виді довічного позбавлення волі, може бути співмірним вчиненому. 
Позиції учасників судового провадження 
Представник потерпілих підтримала доводи касаційної скарги.
Захисник засудженого заперечував проти задоволення касаційної скарги.
Прокурор підтримала доводи касаційної скарги, водночас, з огляду на те, що призначення більш суворого покарання виходить за межі компетенції касаційного суду, просила скасувати ухвалу  апеляційного суду та призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції.
Мотиви Суду
Згідно зі ст. 438 КПК підставами для скасування або зміни судових рішень при розгляді справи в суді касаційної інстанції є істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого.
Відповідно до ч. 2 ст. 433 КПК суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги.
Висновків судових інстанцій щодо винуватості ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованих злочинів і кваліфікації його дій за ч. 4 ст. 187 та п. 6 ч. 2 
ст. 115 КК потерпілі у касаційній скарзі не оспорюють.
Разом із тим, перевіряючи правильність судових рішень, постановлених щодо 
ОСОБА_6 , з огляду на правильність застосування закону України про кримінальну відповідальність та дотримання вимог кримінального процесуального закону, Суд вважає, що суд першої інстанції відповідно до вимог ст. 370 КПК обґрунтував обвинувальний вирок належними, допустимими та достовірними доказами, які було розглянуто в судовому засіданні й оцінено в їх сукупності з точки зору достатності та взаємозв`язку згідно з вимогами ст. 94 КПК.  
Кваліфікація дій ОСОБА_6 за ч. 4 ст. 187 та п. 6 ч. 2 ст. 115 КК, є правильною.
Що стосується призначеного засудженому покарання, у тому числі і за п. 6 ч. 2 
ст. 115 КК, то колегія суддів зазначає про таке.
Статтею 65 КК визначено, що суд призначає покарання у межах, установлених 
у санкціях частин статей Особливої частини КК, які передбачають відповідальність за вчинені кримінальні правопорушення, відповідно до положень Загальної частини КК, із врахуванням ступеня тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, даних про особу винного та усіх обставин справи. Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.
Відповідно до вимог ст. 50 КК покарання має на меті не тільки кару, 
а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень.
Довічне позбавлення волі - найсуворіший із усіх видів основних покарань і застосовується за вчинення особливо тяжких злочинів у випадках, коли необхідність такого призначення обумовлюється особливими обставинами, що обтяжують відповідальність, та виключною небезпечністю особи винного.
Як видно з матеріалів справи, місцевий суд при призначенні  ОСОБА_6 покарання у виді позбавлення волі, а апеляційний суд, погоджуючись із таким рішенням під час перегляду справи, врахували конкретні обставини справи, що вчинені ОСОБА_6 злочини, є особливо тяжкими, внаслідок його умисних дій сталися незворотні наслідки - загинула людина.
Водночас, з урахуванням того, що ОСОБА_6 має постійне місце проживання, за яким позитивно характеризується, був офіційно працевлаштований до затримання, під диспансерним наглядом в наркологічному та психоневрологічному диспансері не перебуває, раніше не судимий, має на утриманні неповнолітню дитину, пом`якшуючих покарання обставин (визнання вини та активне сприяння розкриттю злочинів), а також відсутності обставин, що обтяжують покарання, судові інстанції дійшли висновку про можливість призначення ОСОБА_6 покарання у виді позбавлення волі та незастосування до нього найсуворішого засобу примусу, передбаченого п. 6 ч. 2 ст. 115 КК.
Колегія суддів погоджується з таким висновком і вважає, що призначення засудженому покарання, у тому числі за п. 6 ч. 2 ст. 115 КК, у виді позбавлення волі на строк 15 років за своїм видом і розміром сприятиме досягненню, визначеній 
ст. 50 КК меті покарання. Підстав вважати його явно несправедливим через м`якість, колегія суддів не вбачає.
Доводи, наведені у касаційній скарзі стосовно вчинення ОСОБА_6 умисного вбивства потерпілої з особливою жорстокістю, колегія суддів до уваги не приймає, оскільки така кваліфікуюча ознака ч. 2 ст. 115 КК ОСОБА_6 органами досудового розслідування не інкримінувалася, а суд, виходячи з приписів 
ст. 337 КПК, не вправі вийти за межі висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта.  
Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону у справі не встановлено.
Ураховуючи наведене, касаційна скарга потерпілих задоволенню не підлягає.
Керуючись статтями 433, 434, 436, 441, 442 КПК, Верховний Суд
ухвалив:
Вирок Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області 
від 04 жовтня 2021 року та  ухвалу Полтавського апеляційного суду від 26 січня 2022 року щодо ОСОБА_6 залишити без зміни, а касаційну скаргу потерпілих - без задоволення.
Постанова є остаточною і оскарженню не підлягає.
Судді:
 
ОСОБА_9                                                ОСОБА_10                                           ОСОБА_11