Номер провадження: 22-ц/813/4529/22 
Справа № 522/4036/14-ц
Головуючий у першій інстанції Шенцева О. П.
Доповідач Дришлюк А. І.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24.10.2022 року                                                                 м. Одеса

Одеський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: 
головуючого судді Дришлюка А.І., суддів Драгомерецького М.М., Громіка Р.Д.,
при секретарі судового засідання Сидоренко А.О.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 17 червня 2021 року в цивільній справі за позовною заявою Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості,

ВСТАНОВИВ:

12 березня 2014 року представник Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» Тафіїв В.Ф. звернувся до Приморського районного суду м. Одеси із позовною заявою, в якій просить суд стягнути солідарно з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на свою користь заборгованість за кредитним договором в сумі 425 662,98 грн, з яких: тіло кредиту – 212 301,92 грн, відсотки – 213 361,07 грн та стягнути з відповідачів вартість судового збору у розмірі 3 654,00 грн. В обґрунтування позовних вимог зазначає, що 07 червня 2006 року між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» та ОСОБА_2 був укладений кредитний договір № 1702-08 ПОУ П (відповідно до додаткової угоди реєстраційний номер було змінено на 109083371000), згідно з умовами якого банк надавав позичальнику кредитні кошти у розмірі 35 000,00 дол. США з розрахунком 13 % річних, на строк з 07 червня 2006 року по 07 червня 2016 року. 08.12.2011 року між ПАТ «УкрСиббанк» та ПАТ «Дельта Банк» було укладено договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитам, відповідно до якого ПАТ «Дельта Банк» набув права вимоги за кредитними договорами. Позичальник умови кредитного договору належним чином не виконував, про що неодноразово повідомлявся, однак зобов`язання не виконані, у зв`язку з чим, станом на 05.02.2014 року наявна заборгованість у розмірі 425 662,98 грн, з яких: тіло кредиту – 212 301,92 грн, відсотки – 213 361,07 грн (т. 1, а.с. 4-40).
Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 22.10.2020 року було залучено до участі у справі ТОВ «Укрдебт Плюс» у якості правонаступника позивача, у зв`язку із поданням відповідачем до суду заяви про залучення до справи правонаступника позивача - Товариство з обмеженою відповідальності «Укрдебт Плюс» (т. 1, а.с. 218).
Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 17 червня 2021 року позовні вимоги ТОВ «Укрдебт Плюс» про стягнення заборгованості за кредитним договором вирішено задовольнити, стягнути солідарно з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на користь позивача заборгованість за кредитним договором № 1702-08 ПОУ П від 07 червня 2006 року у розмірі 53 254,47 доларів США, яка складається із заборгованості за тілом кредиту – 26 560,98 дол. США, що в еквіваленті по курсу НБУ станом на 17.06.2021 року становить 717 876,89 грн; сума заборгованості за відсотками – 26 693,49 дол. США, що в еквіваленті по курсу НБУ станом на 17.06.2021 року становить 721 458,30 грн (т. 2, а.с. 15-20).
Не погоджуючись із вказаним рішенням Приморського районного суду м. Одеси, ОСОБА_2 звернулася до суду із апеляційною скаргою, в якій просить суд скасувати оскаржуване зазначене рішення та ухвалити нове, яким позовні вимоги ТОВ «Укрдебт Плюс» задовольнити частково, а саме стягнути з ОСОБА_2 на користь ТОВ «Укрдебт Плюс» заборгованість у розмірі 152 129, 49 грн та вартість судового збору в сумі 3441,00 грн, в задоволені інших позовних вимог відмовити. В обґрунтування апеляційної скарги посилаючись на правову позицію Верховного Суду України, апелянт зазначає, що судом першої інстанції не було досліджено первинні документи щодо розрахунку заборгованості за кредитом, починаючи з дати видачі кредиту, зокрема – квитанції про сплату кредиту та виписку з особового рахунку позичальника. Крім того, апелянт зауважує, що неодноразово зазначала суду, що позивачем не було надано доказів, які підтверджують заборгованість апелянта за кредитом в період обслуговування у ПАТ «Укрсиббанк», тобто з липня 2006 року до грудня 2011 року, проте судом не було належно досліджено наданні мною докази. Разом з іншим, апелянт звертається до суду із клопотанням про поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження (т. 3, а.с. 22-34).
Ухвалою Одеського апеляційного суду від 05.10.2021 року було відкрито апеляційне провадження та справу призначено до розгляду (т. 3, а.с. 37-39, 52). 
З врахуванням недостатньої кількості суддів в Одеському апеляційному суді (з 2013 року кількість суддів в цивільній палаті зменшилася з 48 до 14, які фактично здійснюють судочинство), щодо яких здійснюється автоматизований розподіл справ (без урахування суддів, які хворіють, перебувають у відрядженні, знаходяться у відпустці, тимчасово відряджені до Одеського апеляційного суду), що створює надмірне навантаження та виключає можливість розгляду справи в строки, передбачені національним законодавством, судом апеляційної інстанції було здійснено розгляд справи з врахуванням поточного навантаження, яке обумовило затягування розгляду справи по незалежним від суду причинам.
Учасники провадження про час, місце та порядок проведення судового розгляду повідомлені належним чином. 
28.09.2022 року представником ТОВ «Укрдебтплюс» - Земляковим О.А. було направлено на адресу суду заявою про участь у судовому засіданні, призначеному на 06.10.2022 року, в режимі відеоконференції, та ухвалою від 30.09.2022 року зазначену заяву було залишено без розгляду, у зв`язку із тим, що заявником не було надано підтвердження направлення копії заяви іншим учасникам справи у відповідності до вимог ч. 2 ст. 212 ЦПК України.
08.11.2021 року на адресу суду надійшов відзив представника ТОВ «Укрдебтплюс» - Пивоварова В.І. на апеляційну скаргу, в якому зазначає, що позичальником вчинювалися дії, що свідчать про визнання нею боргу за кредитним договором, а саме 2012 року було здійснено останній платіж та в 2014 році, згідно матеріалів справи, позичальник вела переговори з банком щодо реструктуризації заборгованості за кредитним договором. Тобто, звернувшись в 2014 році із відповідними позивними вимогами про стягнення заборгованості, позивачем не було пропущено встановлений строк позовної давності. Також стверджує, що висловлені позичальником припущення щодо недостовірності розрахунку заборгованості за кредитним договором нічим не підтвердженні та відповідно сума заборгованості, в свою чергу, позичальником не спростована (т. 3, а.с. 44-51).
23.11.2021 року на адресу суду від ОСОБА_1 (апелянта по справі) надійшла відповідь на відзив, згідно якого зазначає, що сума заборгованості у розмірі 26560,98 дол. США нічим не доказами, лише зазначена у договорі купівлі-продажу прав вимоги за кредитами від 08.12.2011 року, що згідно правової позиції ВС по справі № 278/2177/15 від 17.12.2020 року не є доказом та взагалі строк позовної давності на момент звернення до суду із позовними вимогами, щодо сплати процентів по кредиту та звернення стягнення сплинув 10.07.2009 року (т. 3, а.с. 59-64).
Дослідивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Відповідно до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.
Приймаючи оскаржуване рішення по суті, суд першої інстанції виходив із того, що згідно матеріалів справи заборгованість за кредитним договором № 1702-8 ПОУ П (109083371000) станом на 05.022014 року складає 53 254,47 дол. США. Також з розрахунку заборгованості вбачається, що сплачені відповідачем – ОСОБА_2 після відступлення права вимоги до ПАТ «Дельта Банк» грошові кошти у розмірі 1200,0 дол. США також були враховані кредитором при розрахунку заборгованості. Разом з тим, оскільки останній платіж позичальником було внесено в жовтні 2012 року, ПАТ «Дельта Банк» звернулося із позовом в 2014 році, тобто в межах позовної давності та відповідно посилання відповідача щодо пропуску строку позовної давності не має будь-якого правового підтвердження. Нормами чинного законодавства, зокрема ст. 46 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», не передбачено припинення кредитних зобов`язань боржників перед банком у випадку прийняття рішення про відкликання ліцензії та призначення ліквідатора. Зобов`язання позивача випливають з правочину (кредитного договору), який на момент розгляду справи є дійсним, а тому відповідно до умов кредитного договору банком і здійснено нарахування відсотків та штрафних санкцій.
Апеляційний суд погоджується із висновками суду першої інстанції, виходячи із наступного.
Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання повинне виконуватися належним чином у відповідності з умовами договору. При цьому відповідач, як сторона кредитного договору зобов`язаний повернути позивачу одержаний кредит та сплатити відсотки (ч. 1 ст. 1054 ЦК України).
Відповідно до ч.ч. 1,2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
За змістом ст.ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Частиною 1 ст. 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).
Відповідно до ст. 1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним.
За змістом ст. 1056-1 ЦК України розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.
Згідно матеріалів справи, 07.06.2006 року було укладено кредитний договір № 1702-08 ПОУ П, між Акціонерним комерційний інноваційним банком «УкрСиббанк» та ОСОБА_2 , згідно якого остання отримала в кредит грошові кошти у розмірі 35000,0 дол. США, строком до 07.06.2013 року. Позичальник у будь-якому випадку зобов`язаний повернути кредит у повному обсязі в термін, не пізніше 07.06.2016 року, в терміни, встановлені графіком погашення кредиту (п. 1.2.2). Зі змісту вказаного договору вбачається, що сторони обумовили надання кредиту в іноземній валюті.
За положенням п. 1.3.1 договору, за використання кредитних коштів на перший місяць установленого терміну кредитування процентна ставка встановлюється в розмірі 13% річних. По закінчення цього терміну та кожного наступного місяця кредитування процентна ставка підлягає перегляду відповідно умов п. 9.2 договору. Відповідно до вимог ст. 651 ЦК України, сторони погодили, що протягом дії договору процентна ставка підлягає зміні в сторону збільшення у разі настання будь-якого з наступних випадків: порушення позичальником кредитної дисципліни (тобто неналежного виконання умов цього договору та/або умов забезпечувальних договорів) (п.п. І п. 9.2 договору) (т. 1, а.с. 7-14). Згідно графіку погашення кредиту, долученого до договору, сторонами також було обумовлено погашення кредиту кожного десятого числа місця, починаючи з 2006 року рівними частками – у розмірі 291,0 дол. США та 07.06.2016 року – 371,0 дол. США.
Слід зазначити, що вказаний кредитний договір було підписано безпосередньо ОСОБА_2 , що в свою чергу підтверджує факт ознайомлення та погодження останньої зі змістом договору, в тому числі обумовленість щодо надання кредиту та в подальшому його погашення.
Також згідно договору, кредит було надано в іноземній валюті у розмірі 35000,0 дол. США.
За положенням ч. 2 ст. 533 ЦК України, якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.
Окрім того, видача та отримання грошових коштів, згідно договору, підтверджується долученою до матеріалів справи заявою про видачу готівки від 07.06.2006 року, згідно якої ОСОБА_2 було отримано грошові кошти у розмірі 35000,0 дол. США, що в еквіваленті станом на день видачі становило 176750,0 грн (т. 1, а.с. 155). 
Також, 07.06.2006 року між Акціонерним комерційний інноваційним банком «УкрСиббанк» та ОСОБА_3 укладено договір поруки № 1702, за яким поручитель зобов`язується перед кредитором відповідати за виконання позичальником усіх його зобов`язань перед кредитором в повному обсязі, що виникли з кредитного договору № 1702-08 ПОУ П від 07.06.2006 року. За п. 1.3 договору, поручитель відповідає перед кредитором в тому ж обсязі, що й позичальник, в тому числі за повернення основної суми боргу, процентів за використання кредитних кошті, відшкодування можливих збитків, за сплату пені та інших штрафних санкцій, передбачених в вищезазначеному кредитному договорі (т. 1, а.с. 18-20).
Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. У разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя (ч. 1, 2 ст. 554 ЦК України).
В подальшому, 08.12.2011 року згідно договору купівлі-продажу прав вимоги за кредитними договорами, ПАТ «Дельта Банк» набуло право вимоги за кредитними договорами, зазначеними в додатку 1 до договору та деталізовані в додатку 1 до акту приймання-передачі від 19.12.2011 року, в тому числі кредитного договору № 1702-08 ПОУ П від 07.06.2006 року відносно ОСОБА_2 (також договір поруки та договір іпотеки) (т. 1, а.с. 83-109). 
Кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги) (п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України). 
Згідно ст. 514 ЦК України, до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
Тобто, на підставі вищезазначеного договору, ПАТ «Дельта Банк» набуло право вимоги за кредитним договором ОСОБА_2 . 
30.05.2020 року було укладено договір між ПАТ «Дельта Банк» та ТОВ «Укрдебтплюс» було укладено договір про відступлення прав вимог, згідно якого ТОВ «Укрдебтплюс» набуло право вимоги за кредитними договорами зазначеними в додатку № 1 до цього договору, в тому числі за кредитним договором ОСОБА_2 (т. 2, а.с. 209-210). 
До матеріалів справи також було долучено досудову вимогу щодо погашення виниклої заборгованості (вих. № 31.4-08/1999/13 від 18.03.2013 року), направлену безпосередньою ОСОБА_2 , а також поручителю за кредитним договором – ОСОБА_3 (вих. № 31.4-08/2256/13 від 18.03.2013 року), а також відповідно було повідомлено останній про укладення між ПАТ «УкрСиббанк» та ПАТ «Дельта Банк» договору купівлі-продажу прав вимоги за кредитними договорами (т. 1, а.с. 174, 175). 05.02.2014 року ПАТ «Дельта Банк» було повторно направлено ОСОБА_2 відповідну довідку, якою повідомлено, що останню про наявність заборгованості за кредитним договором станом на 05.02.2014 року у розмірі 53254,4 дол. США (тіло кредиту – 26560,98 дол. США, відсотки – 26693,49 дол. США) (т. 1, а.с 27). Також ПАТ «Дельта Банк» було направлено ОСОБА_2  досудову вимогу, зі змісту якої вбачається повідомлення про укладення 08.12.2011 року договору купівлі-продажу прав вимоги, укладеного між ПАТ «УкрСиббанк» та АТ «Дельта Банк», а також щодо розміру простроченої (поточної)  заборгованості станом на 05.02.2014 року – 31201,02 дол. США та загальна сума заборгованості – 53254,47 дол. США (т. 1, а.с. 28). Поручителю ОСОБА_3 також було направлено відповідну досудову вимогу щодо погашення виниклої заборгованості (т. 1, а.с. 29).
Так, з вищенаведеного вбачається, що станом на момент звернення ПАТ «Дельта Банк» із відповідними позовними вимогами, заборгованість за кредитним договором ОСОБА_2 становила 53254,47 дол. США, з яких – 26560,98 дол. США (заборгованість по тілу кредиту), 26693,49 дол. США – заборгованість по відсоткам (т. 1, а.с. 135). Апелянт в свою чергу, не спростовує наявність заборгованості за вказаним кредитним договором, однак стверджує, що розмір заборгованості не відповідає дійсності, на підтвердження чого надавала до суду першої інстанції власний розрахунок. 
Разом з тим, наданий апелянтом в суді першої інстанції власний розрахунок заборгованості, починаючи з дати отримання кредитних грошових коштів по 2009 рік включно, в свою чергу, не спростовує вищезазначений та долучений банком розрахунок розміру заборгованості по кредитному договору, оскільки відомості наведені в ньому (сплачена заборгованість, залишок тощо) нічим не підтверджені. Апелянтом, в свою чергу було надано відповідний пакет квитанцій (починаючи з 2010 року по 19.10.2012 рік – останній платіж), що підтверджують часткове погашення виниклої заборгованості, розмір якої було враховано під час здійснення банком відповідного розрахунку заборгованості, що підтверджується наявними матеріалами справи (т. 2, а.с. 60). 
Доводи апелянта щодо виникнення у Банку права на дострокове повернення кредиту 10.07.2006 року та відповідно початок перебігу позовної давності зі вказаної дати, не береться до уваги апеляційним судом, оскільки згідно наявного в матеріалах справи розрахунку заборгованості, останній платіж по кредитному договору було внесено ОСОБА_2 19.10.2012 року у розмірі – 200,0 дол. США, згідно квитанції № 17774641, що в свою чергу, не спростовується апелянтом. Тобто, враховуючи положення ст. 257 ЦК України, позовна давність встановлена до 19.10.2015 року, котру відповідно не було пропущено позивачем ПАТ «Дельта Банк», адже із позовними вимогами щодо стягнення заборгованості останні звернулися 12.03.2014 року. 
Будь-яких інших доводів на спростування висновків суду першої інстанції, апелянтом наведено не було.
Таким чином, оскільки доводи апелянта не знайшли свого підтвердження в матеріалах справи та відповідно не спростували правильних по суті висновків суду першої інстанції, апеляційний суд приходить до висновку про відхилення апеляційної скарги та залишення оскаржуваного рішення без змін.
На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 141, 270, 381 ЦПК України, Одеський апеляційний суд, 
ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну апеляційну скаргу ОСОБА_1 – відхилити.
Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 17 червня 2021 року – залишити без змін.

Постанова Одеського апеляційного суду набирає законної сили з дня постановлення та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Судді Одеського апеляційного суду                         А.І. Дришлюк

                                                               Р.Д. Громік

                                                               М.М. Драгомерецький