ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/6357/22 Справа № 208/1638/22 	  	Суддя у 1-й інстанції - Івченко Т.П. Суддя у 2-й інстанції - Куценко Т. Р.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 листопада 2022 року                Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі:
головуючого – Куценко Т.Р., 
суддів: Демченко Е.Л., Макарова М.О., 
за участю секретаря – Заворотного К.Я.  
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Дніпро цивільну справу за апеляційною скаргою 
       адвоката приватного виконавця виконавчого округу Дніпропетровської         області Русецької Оксани Олександрівни - Мальцева Вадима Петровича, 
на ухвалу Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 17 червня 2022 року про вжиття заходів забезпечення позову у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю “ОТП Факторинг Україна”, треті особи: приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу Бондар Ірина Михайлівна, приватний виконавець виконавчого округу Дніпропетровської області Русецька Оксана Олександрівна про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, - 

ВСТАНОВИЛА:

У березні 2022 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом, пред`явленим до Товариства з обмеженою відповідальністю “ОТП Факторинг Україна”, де третіми особами визначила приватного нотаріуса Дніпропетровського міського нотаріального округу Бондар Ірину Михайлівну, приватного виконавця виконавчого округу Дніпропетровської області Русецьку Оксану Олександрівну, на предмет визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. 
16 червня 2022 року позивач через канцелярію суду подала заяву про забезпечення позову шляхом зупинення стягнення за виконавчим провадженням № 61109281, яке відкрито приватним виконавцем виконавчого округу Дніпропетровської області Русецькою О.О. на підставі виконавчого напису №10478 від 26 грудня 2011 року, вчиненого приватним нотарісом ДМНО Бонар І.СМ., до набрання рішенням суду законної сили.
Ухвалою Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 17 червня 2022 року заяву ОСОБА_1 задоволено, вжито заходи забезпечення позову шляхом зупинення стягнення за виконавчим провадженням №61109281, яке відкрито приватним виконавцем виконавчого округу Дніпропетровської області Русецькою О.О. на підставі виконавчого напису №10478 від 26 грудня 2011 року, вчиненого приватним нотарісом ДМНО Бонар І.СМ., до набрання рішення законної сили /а.с. 55-60/
       З цією ухвалою не погодилася приватний виконавець виконавчого округу Дніпропетровської області Русецька О.О., яка через свого адвоката Мальцева В.П. звернулася до суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати ухвалу суду, посилаючись на те, що ухвала постановлена з порушенням норм процесуального закону, та зазначила, що виконавчий напис вчинений на нотаріально посвідченому договору Іпотеки №PML-303/104/2008 від 19 вересня 2008 року, згідно якого запропоновано звернути стягнення на нерухоме майно — квартиру АДРЕСА_1 , що свідчить про примусове виконання звернення стягнення на іпотечне майно та не стосується ані стягнення грошових коштів боржника, ані звернення стягнення на заробітну плату, з огляду на що апелянт вважає такий захід забезпечення позову не співмірним із позовними вимогами та таким, що фактично зупинив стягнення за виконавчим документом з виконання звернення стягнення на іпотечне майно.
       Інші учасники справи своїм правом, передбаченим ст. 360 ЦПК України, не скористались та відзивів на апеляційну скаргу не подавали.
       Перевіривши законність та обґрунтованість ухвали в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу необхідно відхилити, а ухвалу суду залишити без змін, з огляду на наступне.
Забезпечуючи позов шляхом зупинення стягнення за виконавчим провадженням № 61109281, яке відкрито приватним виконавцем виконавчого округу Дніпропетровської області Русецькою О.О. на підставі виконавчого напису № 10478 від 26 грудня 2011 року, вчиненого приватним нотаріусом ДМНО Бонар І.СМ., до набрання рішенням суду законної сили, суд першої інстанції мотивував свій висновок тим, що існує реальна загроза, що невжиття таких заходів може утруднити чи зробити неможливим ефективний захист або поновлення порушених прав позивача, за захистом яких вона звернулась до суду, та буде звернуто стягнення на майно позивача, яка не зможе захистити свої права в межах одного цього судового провадження, що істотно ускладнить чи взагалі унеможливить поновлення її порушених чи оспорюваних прав або інтересів, тому вжиті заходи забезпечення позову є збалансованими з інтересами сторін, враховуючи встановлення судом першої інстанції відсутність необхідності вжиття зустрічного забезпечення у справі, також є і співмірними з позовними вимогами позивача.
Колегія суддів погоджується із вказаним висновком районного суду та вважає його обґрунтованим з наступних підстав.
Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 150 ЦПК України позов забезпечується забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмету спору.
Згідно ч. 3 ст. 150 ЦПК України види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.
Співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів до забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідного права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.
Із матеріалів заяви про забезпечення позову вбачається, що судом першої інстанції встановлено предмет вказаного спору, яким є порушення майнових прав позивача на іпотечне майно шляхом вчинення виконавчого напису зі звернення його примусового стягнення, що, на думку позивача, призводить до позбавлення позивача права на це майно в результаті його реалізації в примусовому порядку в рамках виконавчого провадження №61109281, яке відкрито приватний виконавцем виконавчого округу Дніпропетровської області Русецькою О.О.. Тобто даний спір за своєю сутністю є спором щодо оскарження правомірності виконавчого напису нотаріуса ДМНО Бондар І.М., на підставі якого відкрито це виконавче провадження та здійснюється примусова реалізація іпотечного майна, належного позивачеві.
Таким чином враховуючи, що між сторонами дійсно виник спір щодо оскарження правомірності виконавчого напису нотаріуса ДМНО Бондар І.М., районний суду дійшов обґрунтованого висновку про наявність правових підстав для задоволення заяви, з яким також погоджується колегія суддів, оскільки вжиті судом першої інстанції заходи забезпечення позову є немайновими, співмірними з заявленими позовними вимогами, а невжиття заходів забезпечення позову може призвести до утруднення або неможливості ефективного захисту або поновлення порушених прав позивача, за захистом яких вона звернулась до суду.
Крім того, колегія суддів вважає, що вжиті судом першої інстанції немайнові заходи забезпечення позову є тимчасовою мірою, що є правомірним, що стосуються безпосередньо прямої можливості проводити в подальшому приватним виконавцем виконавчі дії з примусової реалізації майна, запропонованого у спірному виконавчому написі нотаріуса, що буде погіршувати становище позивача у разі задоволення позовних вимог, при цьому судом першої інстанції встановлено відсутність ризику спричинення збитків відповідачеві у разі, якщо сам позов або пов`язані з матеріально-правовими обмеженнями заходи щодо його забезпечення виявляться необґрунтованими.
Відповідно до ч. 2 ст. 149 ЦПК України, забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.
Забезпечення позову за висновками Верховного Суду України в постанові № 6-605цс16 від 25 травня 2016 року – це, по суті, обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника), через що заходи забезпечення мають гарантувати можливість ефективної реалізації на практиці вимоги позивача на випадок розв`язання спору на його користь.
Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам, на що звертав увагу судів Пленум Верховного Суду України в п. 4 постанови №9 від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами цивільно-процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову».
Відповідно до ч. 3 ст. 150 ЦПК України заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.
Види забезпечення позову визначені ст. 150 ЦПК України, пунктом 6 частини 1 якої передбачено, що позов забезпечується зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку.
Пунктом 3 частини 1 ст. 3 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчий напис нотаріуса визначений як виконавчий документ, що підлягає примусовому виконанню відповідно до вказаного Закону.
Посилання апелянта на те, що такими заходами забезпечення позову фактично зупиняється продаж арештованого майна, а поняття “зупинення стягнення на підставі виконавчого документу” та “зупинення виконавчого провадження” відносяться до компетенції різних органів, колегія суддів вважає формальними та безпідставними, оскільки такі заходи є тимчасовими і призначені для належного захисту усіх учасників у конкретній справі, тому не спростовують обґрунтованості вжитих заходів забезпечення позову і не можуть бути належною підставою для скасування оскаржуваної ухвали.
Судове рішення відповідає вимогам ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, оскільки судові процедури повинні бути справедливими і розумними як до відповідача, так і до позивача. 
Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).
З огляду на викладене, суд першої інстанції, дослідивши матеріали цивільної справи, заяву про забезпечення позову, її обґрунтування та додані до неї матеріали у їх сукупності, з`ясував фактичні обставини, на яких ґрунтується заява, оцінивши докази, які мають істотне значення для її розгляду і вирішення по суті, з урахуванням наявності спору між сторонами щодо оскарження виконавчого напису приватного нотаріуса ДМНО Бондар І.М. щодо пропонування звернення стягнення на предмет іпотеки, належний позивачеві на праві власності, що є предметом як позову, так і вжитих заходів його забезпечення, підстав ризиків невжиття заходів забезпечення позову та їх доказів, що може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду, вид пропонованого забезпечення позову, наявність чи відсутність правових підстав для застосування зустрічних заходів забезпечення позову, дійшов вірного висновку про задоволення заяви позивача про забезпечення позову у зазначений в ухвалі суду від 17 червня 2022 року спосіб. 
За таких обставин, доводи апелянта щодо неспівмірності вжитих судом заходів забезпечення позову та заявлених позовних вимог є безпідставними, оскільки визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, є вимогою, вирішення якої може бути підставою для виникнення, зміни чи припинення правовідносин щодо іпотечного майна, тому апеляційна скарга не підлягає задоволенню.
Підстав для скасування ухвали суду та постановлення нової про відмову в задоволенні заявленої заяви, як про це просить приватний виконавець Русецька О.О., не встановлено.
Згідно з ч.1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Колегія суддів вважає, що оскаржувана ухвала судом першої інстанції постановлена з додержанням вимог закону, а тому підстав для її скасування чи зміни не вбачає.
керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381-383 ЦПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу адвоката приватного виконавця виконавчого округу Дніпропетровської області Русецької Оксани Олександрівни - Мальцева Вадима Петровича – залишити без задоволення.
Ухвалу Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 17 червня 2022 року – залишити без змін.        

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття. Постанова суду може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Головуючий:                                                        Т.Р. Куценко 

Судді:                                                                Е.Л. Демченко                                                                
                                                                       М.О. Макаров