ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 жовтня 2022 року 
м. Київ
справа № 580/1440/19
адміністративне провадження № К/9901/13729/20 
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:
судді-доповідача - Білоуса О.В.,
суддів - Блажівської Н.Є., Желтобрюх І.Л.,
розглянувши у попередньому судовому засіданні касаційну скаргу Головного управління ДФС у Черкаській області на рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 08 серпня 2019 року та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 23 грудня 2019 року у справі за позовом Приватного сільськогосподарського підприємства «Нива» до Головного управління ДФС у Черкаській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,
УСТАНОВИВ:
ПСП «Нива» (далі - Підприємство) звернулося до Черкаського окружного адміністративного суду з позовом до ГУ ДФС у Черкаській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 08.04.2019 року №0004201304; від 09.04.2019 року №0004191304; від 10.04.2019 року №0004231401; від 10.04.2019 року №0004251401; від 10.04.2019 року №0004261401; від 10.04.2019 року №0004271401; від 10.04.2019 року №0004281401.
Рішенням Черкаського окружного адміністративного суду від 08 серпня 2019 року, залишеним без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 23 грудня 2019 року, позов задоволено частково. Визнано  протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення ГУ ДФС у Черкаській області від 10.04.2019 року №0004251401, яким позивачу збільшено грошове зобов`язання з податку на додану вартість на суму 505  808 грн та нараховано штрафні (фінансові) санкції в сумі 126  452 грн.

У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.
Не погоджуючись із зазначеними рішеннями судів першої та апеляційної інстанцій в частині задоволення позовних вимог, ГУ ДФС у Черкаській області подало касаційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судами норм матеріального та процесуального права, просить їх у цій частині скасувати, а у задоволенні позову відмовити.
Заслухавши суддю-доповідача, переглянувши судові рішення в межах доводів і вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи, перевіривши правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, колегія суддів дійшла висновку про залишення касаційної скарги без задоволення.
Судами попередніх інстанцій встановлено, що ГУ ДФС у Черкаській області проведено документальну планову виїзну перевірку Підприємства з питань дотримання вимог податкового законодавства за період з 01.01.2016 року по 31.12.2018 року, валютного за період з  01.01.2016 року по 31.12.2018 року, єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за період з 01.01.2018 року по 31.12.2018 року.
Результати перевірки оформлені Актом №91/23-00-14-0807/03793478 від 20.03.2019 року.
Під час перевірки податковий орган встановив, що ПСП «Нива» порушено:
- п.п.44.1 ст.44, 185.1 ст.185, п. 187.1 ст.187, п.188.1 ст.188, п.198.1, п.198.3, п.198.5 ст.198 п.201.7 ст.201 ПК України, в результаті чого занижено податок на додану вартість всього у розмірі 193  434 грн;
- п.209.2, п.209.3, ст.209 ПК України, п.3 Порядку акумулювання сільськогосподарськими підприємствами сум податку на додану вартість на спеціальних рахунках, відкритих у банках, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.01.2011 року №11, в результаті чого позивачем занижено податок на додану вартість по спеціальній декларації на загальну суму 312  442 грн;
- п.201.10 ст.201 ПК України, позивачем не зареєстровано в Єдиному реєстрі податкових накладних, податкових накладних з податку на додану вартість на загальну суму 120  002,66 грн;
- пп.212.3.4 п.212.3 ст.212 ПК України, в результаті чого реалізоване пальне без реєстрації платником акцизного податку на загальну суму 150  863 грн;
- п.223.2. ст.223 ПК України, в результаті чого не подано податкові декларації з акцизного податку за січень - грудень 2017 року та за січень - липень  2018 року;
- пп.266.2.1, п.266.2, п.п.266.5.1, п.266.5., п.п.266.3.3, п.266.3 ст.266 ПК України, занижено суму податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки в загальній сумі 1  793,02 грн;
- абз.2 д.57.1 ст.57, пп.164.217 «е», пп.164.2.20 п.164.2 ст.164; п.164.5 ст.164, пп.168.1.1, пп.168.1.2 та пп.168.1.4 п.168.1 ст.168, п.176.2 «а» ст.176 ПК України, що призвело до заниження податкового зобов`язання по податку на доходи фізичних осіб за 2018 рік в сумі 144  301,83 грн;
- пп.1.2, пп.1.3, пп.1.4 та пп.1.6 п.16-1 підрозділу 10 розділу ХХ ПК України, що призвело до заниження податкового зобов`язання по військовому збору за 2018 рік на загальну суму 9  688,16 грн.
На основі вказаних висновків акта перевірки відповідачем прийнято податкові повідомлення - рішення:
- від 08.04.2019 року №0004201304, яким позивачу визначено грошове зобов`язання з військового збору на загальну суму 9  688,16 грн, в тому числі за штрафними (фінансовими) санкціями в сумі 7  266,13 грн та нараховано пеню в розмірі 2  919,04 грн;
- від 09.04.2019 року №0004191304, яким позивачу визначено грошове зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб на загальну суму 144  301,81 грн, в тому числі за штрафними (фінансовими) санкціями в сумі 108  226,38 грн та нараховано пеню в розмірі 40  675,64 грн;
- від 10.04.2019 року №0004231401, яким позивачу збільшено грошове зобов`язання з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки на суму 1  495,37 грн та нараховано штрафні (фінансові) санкції в сумі 373,84 грн;
- від 10.04.2019 року №0004251401, яким позивачу збільшено грошове зобов`язання з податку на додану вартість на суму 505  808 грн та нараховано штрафні (фінансові) санкції в сумі 126  452 грн;
-  від 10.04.2019 року №0004261401, яким до позивача, у зв`язку з не здійсненням реєстрації накладних з податку на додану вартість в ЄРПН, застосовано штраф у сумі 60  001,33 грн;
- від 10.04.2019 року №0004271401, яким до позивача, у зв`язку з не поданням податкових декларацій з акцизного податку застосовано штрафні (фінансові) санкції в сумі 3  230 грн;
- від 10.04.2019 року №0004281401, яким до позивача, у зв`язку з реалізацією пального без реєстрації платником акцизного податку застосовано штрафні (фінансові) санкції в сумі 150  863 грн.
Підприємство, вважаючи вказані податкові повідомлення-рішення протиправними, звернулося до суду із позовом за захистом своїх порушених прав та законних інтересів.
Задовольнивши позов в частині позовних вимог про визнання  протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення ГУ ДФС у Черкаській області від 10.04.2019 року №0004251401, суд першої інстанції, з висновком якого погодився суд апеляційної інстанції, виходив з того, що висновки в акті перевірки про нереальність здійснених операцій позивача з ТОВ «Лінк-2К», ТОВ «Агата ЛТД», ТОВ «Нікс Консалтинг», ТОВ «Агро Хорса», які ґрунтуються на відсутності джерел придбання по ланцюгу постачання, а також через відсутність у вказаних постачальників достатньої кількості трудових та кваліфікаційних ресурсів, відсутності основних фондів, виробничих та складських активів, наявності інформації про відсутність за місцезнаходженням, є припущеннями, безпідставність та необґрунтованість яких повністю спростовується наявними у матеріалах справи доказами.
Приписами частин першої та другої статті 341 КАС України визначено, що суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.
Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.
За вказаних вимог КАС України, суд касаційної інстанції переглядає рішення судів першої та апеляційної інстанцій в частині задоволених позовних вимог.
Колегія суддів Верховного Суду погоджується із таким висновком судів першої та апеляційної інстанцій з огляду на таке.
За приписами пп.14.1.181 п.14.1 ст.14 ПК України податковий кредит - сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов`язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу.
Відповідно до п.198.1 ст.198 ПК України право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг.
Положеннями п.198.2 ст.198 ПК України визначено, що датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.
Згідно із п.198.3 ст.198 ПК України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до ст.39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою п.193.1 ст.193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв`язку з придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.
Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.
За приписами п.198.6 ст.198 ПК України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними або оформлені з порушенням вимог чи не підтверджені митними деклараціями (іншими подібними документами згідно з п.201.11 ст.201 цього Кодексу). У разі коли на момент перевірки платника податку контролюючим органом суми податку, попередньо включені до складу податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними у абзаці першому цього пункту документами, платник податку несе відповідальність відповідно до цього Кодексу.
Пунктом 201.1 ст.201 ПК України встановлено, що платник податку зобов`язаний надати покупцю (отримувачу) на його вимогу підписану уповноваженою платником особою та скріплену печаткою (за наявності) податкову накладну.
Положеннями п.201.10 ст.201 ПК України визначено, що при здійсненні операцій з постачання товарів/послуг платник податку - продавець товарів/послуг зобов`язаний в установлені терміни скласти податкову накладну, зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних та надати покупцю за його вимогою. Податкова накладна, складена та зареєстрована в Єдиному реєстрі податкових накладних платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, є для покупця таких товарів/послуг підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.
Відповідно до ст.9 Закону України від 16.07.1999 року №996-XIV «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» (далі - Закон №996-XIV) підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.
Таким чином, відображення господарської операції у податковому обліку повинно здійснюватися відповідно до її реального економічного змісту на підставі первинних документів бухгалтерського обліку.
Колегія суддів Верховного Суду звертає увагу, що норми податкового законодавства не ставлять у залежність достовірність даних податкового обліку платника податків від дотримання податкової дисципліни його контрагентами, якщо цей платник (покупець) мав реальні витрати у зв`язку з придбанням товарів (робіт, послуг), призначених для використання у його господарській діяльності. Порушення певними постачальниками товару (робіт, послуг) у ланцюгу постачання вимог податкового законодавства чи правил ведення господарської діяльності не може бути підставою для висновку про порушення покупцем товару (робіт, послуг) вимог закону щодо формування податкового кредиту, тому платник податків (покупець товарів (робіт, послуг)) не повинен зазнавати негативних наслідків, зокрема у вигляді позбавлення права на податковий кредит, за можливу неправомірну діяльність його контрагента за умови, якщо судом не встановлено фактів, які свідчать про обізнаність платника податків щодо такої поведінки контрагента та злагодженість дій між ними.
При вирішенні спорів щодо правомірності формування платниками податків своїх даних податкового обліку, зокрема якщо предметом спору є достовірність первинних документів та підтвердження інших обставин реальності відображених у податковому обліку господарських операцій, суди повинні врахувати, що відповідно до вимог ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України, обов`язок доведення відповідних обставин у спорах між особою та суб`єктом владних повноважень покладається на суб`єкта владних повноважень, якщо він заперечує проти позову.
У разі надання контролюючим органом доказів, які в сукупності з іншими доказами у справі свідчать, що документи, на підставі яких платник податків задекларував податкового кредиту, містять інформацію, що не відповідає дійсності, платник податків має спростовувати ці доводи. Наведене випливає зі змісту ч.1 ст.77 КАС України, згідно з якою кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст.78 цього Кодексу.
Згідно із ст.90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Ніякі докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що за перевіряємий період відбулися господарські відносини між позивачем та його контрагентами ТОВ «Лінк-2К», ТОВ «Агата ЛТД», ТОВ «Нікс Консалтинг», ТОВ «Агро Хорса».
Так, в Акті перевірки зазначено наступне:
- у березні 2016 року, внаслідок взаємовідносин з ТОВ «Лінк-2К»  позивач сформував податковий кредит з податку на додану вартість у розмірі 28  278,33 грн. До перевірки додано договір постачання товарів №3 від 25.02.2016 року укладений між ТОВ «Лінк-2К» (Постачальник) в особі директора Терземан Олександра Івановича, і ПСП «Нива» (Покупець) в особі директора - Гонтар Валентини Олексіївни;  рахунок-фактуру від 01.03.2016 року №01/03; видаткову накладну №РН-0103 від 01.03.2016 року. Відповідно до вказаних документів позивач придбав у ТОВ «Лінк-2К» жмих соняшниковий на суму 169  670,00 грн, у тому числі ПДВ - 28  278,33 грн. У Єдиному реєстрі податкових накладних зареєстровано податкову накладну від 01.03.2016 року №5 на поставку від ТОВ «Лінк-2К» на адресу ПСП «Нива» жмиху соняшникового на загальну суму 169  670,00 грн, у тому числі ПДВ - 28  278,33 грн. Вказані копії документів наявні у матеріалах справи;
- у період з квітня по червень 2016 року, в наслідок взаємовідносин з ТОВ «Агата ЛТД» позивач сформував податковий кредит з податку на додану вартість у розмірі 107  158,66 грн. До перевірки надано договір постачання товарів №3 від 21.04.2016 року укладений між ТОВ «Агата ЛТД» (Постачальник) в особі директора Орешечко Андрія Леонідовича, і ПСП «Нива» (Покупець) в особі директора - Гонтар Валентини Олексіївни; рахунок-фактуру від 22.04.2016 року №2204, від 10.05.2016 року №1005-1, від 02.06.2016 року №0206, від 30.06.2016 року №3006 та видаткові накладні від 22.04.2016 року №РН-2204, від 10.05.2016 року №РН-1005-1, від 02.06.2016 року №РН-0206, від 30.06.2016 року №РН-3006. Відповідно до вказаних документів позивач придбав у ТОВ «Агата ЛТД» жмих соняшниковий на суму 642  952,00 грн, у тому числі ПДВ - 107  158,66 грн. У Єдиному реєстрі податкових накладних зареєстровано податкові накладні від 22.04.2016 року №752, від 10.05.2016 року №450, від 02.06.2016 року №54, від 30.06.2016 року №1052 на поставку від ТОВ «Агата ЛТД» на адресу ПСП «Нива» жмиху соняшникового. Вказані копії документів наявні у матеріалах справи;
- у липні 2016 року, в наслідок взаємовідносин з ТОВ «Нікс Консалтинг»  позивач сформував податковий кредит з податку на додану вартість у розмірі 29  338,33 грн. До перевірки надано договір постачання товарів №5 від 11.07.2016 року укладений між ТОВ «Нікс Консалтинг» (Постачальник) в особі директора Ярош Олени Віталіївни, і ПСП «Нива» (Покупець) в особі директора - Гонтар Валентини Олексіївни; рахунок-фактуру від 11.07.2016 року №1107 та видаткову накладну від 11.07.2016 року №РН-1107. У відповідності до вказаних документів позивач придбав ТОВ «Нікс Консалтінг» жмих соняшниковий на суму 176  030,00 грн, у тому числі ПДВ - 29  338,33 грн. У Єдиному реєстрі податкових накладних зареєстровано податкову накладну від 11.07.2016 року №1004 на поставку від ТОВ «Нікс Консалтинг» на адресу ПСП «Нива» жмиху соняшникового.
- у період з вересня 2016 року по лютий 2017 року, в наслідок взаємовідносин з ТОВ «Агро-Хорса» позивач сформував податковий кредит з податку на додану вартість у розмірі 192  104,33 грн. До перевірки надано договір постачання товарів №4 від 20.09.2016 року укладений між ТОВ «Агро-Хорса» (Постачальник) і ПСП «Нива» (Покупець). Вказані копії документів наявні у матеріалах справи.
Суди попередніх інстанцій, дослідивши матеріали справи, дійшли виснвоку, що наявні у справі господарські договори і складені на їх виконання первинні бухгалтерські та податкові документи відповідають вимогам бухгалтерського і податкового законодавства та є належними і допустимими доказами по справі, дійсність і достовірність яких не була спростована відповідачем.
Дані докази повністю підтверджують фактичність здійснення господарських операцій позивача з контрагентами та правомірність відображення ним цих операцій у податковому обліку за вказані звітні періоди, спростовують висновки перевірки про заниження податку на додану вартість.
Натомість, зазначені в акті перевірки висновки про відсутність реального виконання господарських зобов`язань, порушення позивачем вимог податкового законодавства є нормативно необґрунтованими і документально не підтвердженими.
Так, в Акті перевірки зазначено, що у ТОВ «Лінк-2К», ТОВ «Агата ЛТД», ТОВ «Нікс Консалтинг», ТОВ «Агро-Хорса»:
- відсутні рух активів, зобов`язань чи власного капіталу у процесі здійснення господарської операції;
- відсутні фізичні, технічні та технологічні можливості вчинення задекларованих господарських операцій: відсутність працюючих осіб, відсутність основних фондів ( необхідних для здійснення операцій, відсутність реального ланцюга постачання реалізованих ТМЦ, відсутність законного (легального) джерела погодження придбаних товарів по ланцюгу постачання від контрагентів-постачальників, відображених як реалізованих, контрагентам тощо.
З приводу вказаних висновків податкового органу колегія суддів Верховного Суду зазначає, що податкове законодавство України не ставить право платника податків в залежність від дій або бездіяльності його контрагентів чи відсутності у контрагентів основних фондів, кваліфікованого персоналу, знаходження за заявленою юридичною адресою тощо. В разі порушення контрагентом податкової дисципліни відповідальність та негативні наслідки мають настати саме для цієї особи.
У пункті 71 рішення у справі «Булвес» АД проти Болгарії» ЄСПЛ зазначив, що «компанія-заявник не повинна нести відповідальність за наслідки невиконання постачальником його обов`язків».
Визначальною ознакою господарської операції є те, що вона повинна спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків. Здійснення господарської операції і власне її результат підлягають відображенню в бухгалтерському обліку. Отже, господарська операція пов`язана не з фактом підписання договору, а з фактом руху активів платника податків та руху його капіталу. Вимога щодо реальних змін майнового стану платника податків як обов`язкова ознака господарської операції кореспондує з нормами ПК.
Довести правомірність своїх дій чи бездіяльності відповідно до принципу офіційності в адміністративному судочинстві зобов`язаний суб`єкт владних повноважень.
Крім того, суд вважає за необхідне зазначити, що невиконання контрагентами податкових зобов`язань тягне за собою настання відповідальності лише для зазначених суб`єктів і не може бути підставою для притягнення до відповідальності іншого суб`єкта господарювання.
Щодо доводів контролюючого органу стосовно визнання винним директора ТОВ «Агро-Хорса» - ОСОБА_1 у вчиненні злочину передбаченого ч.2 ст.28, ч.1 ст.205, КК України, як доказу фіктивності контрагента позивача, колегія суддів Верховного Суду зазначає таке.
Згідно із ч.6 та 7 ст.78 КАС України вирок суду у кримінальному провадженні або постанова суду у справі про адміністративний проступок, які набрали законної сили, є обов`язковими для адміністративного суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, щодо якої ухвалений вирок або постанова суду, лише в питаннях, чи мало місце діяння та чи вчинене воно цією особою, проте контролюючим органом, всупереч вимог ч.2 ст.77 КАС України, такого доказу як вирок надано не було.
Правова оцінка, надана судом певному факту при розгляді іншої справи, не є обов`язковою для суду.
Оцінка документів, як письмових доказів, здійснюється відповідно до положень процесуального принципу допустимості доказів, закріпленого на час вирішення спору статтею 74 КАС України, частиною другою якої визначено, що обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування, крім випадків, коли щодо таких обставин не виникає спору.
Отже, вирок щодо посадової особи контрагента за статтею 205 КК України, а також ухвала про звільнення особи від кримінальної відповідальності за цією статтею КК України у зв`язку із закінченням строків давності не можуть створювати преюдицію для адміністративного суду, якщо тільки суд кримінальної юрисдикції не встановив конкретні обставини щодо дій чи бездіяльності позивача. Такі вирок чи ухвала суду за результатами розгляду кримінального провадження мають оцінюватися адміністративним судом разом з наданими первинними документами та обставинами щодо наявності первинних документів, правильності їх оформлення, можливості виконання (здійснення) спірних господарських операцій, їх зв`язку з господарською діяльністю позивача та можливого використання придбаного товару (робіт, послуг) у подальшій діяльності.
Аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 07.07.2022 року у справі №160/3364/19.
Судами попередніх інстанцій встановлено, що вироком Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 27.04.2017 року у справі №201/4747/17 (Провадження №1кп/201/267/2017) затверджено угоду про визнання винуватості, укладену 28.03.2017 року між прокурором відділу прокуратури Дніпропетровської області та громадянином ОСОБА_1 , зокрема останнього визнано винним у вчиненні злочину передбаченого ч.2 ст.28, ч.1 ст.205 КК України та призначено йому покарання у виді штрафу в розмірі п`ятисот неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що складає 8500 грн.
При цьому, судами встановлено, що вказаний вирок Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 27.04.2017 року у справі №201/4747/17 не має значення для даної справи, оскільки у його мотивувальній частині не встановлено факту відсутності підпису на будь-яких первинних документів ОСОБА_1 від імені ТОВ «Агро-Хорса».
Крім того, колегія суддів погоджується з висновками судів першої та апеляційної інстанцій про те, що відсутність товарно-транспортних накладних або наявні у їх оформленні недоліків не може бути безумовною підставою ставити під сумнів здійснення господарських операцій. Правила перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні не встановлюють правил податкового обліку валових витрат та податкового кредиту платника податків. При цьому, документи обумовлені правилами перевезень вантажів автомобільним транспортом, зокрема, товарно-транспортна накладна та подорожній лист, не є документами первинного бухгалтерського обліку, що підтверджують обставини придбання та продажу товарно-матеріальних цінностей.
Враховуючи викладене у сукупності, колегія суддів Верховного Суду вважає обґрунтованими висновки судів першої та апеляційної інстанцій про помилковість доводів, контролюючого органу про нереальність здійснених операцій позивача з ТОВ «Лінк-2К», ТОВ «Агата ЛТД», ТОВ «Нікс Консалтинг», ТОВ «Агро Хорса», які ґрунтуються на відсутності джерел придбання по ланцюгу постачання, а також через відсутність у вказаних постачальників достатньої кількості трудових та кваліфікаційних ресурсів, відсутності основних фондів, виробничих та складських активів, наявності інформації про відсутність за місцезнаходженням, та спростування таких доводів наявними у матеріалах справи доказами.
З урахуванням встановлених судами першої та апеляційної інстанцій обставин, колегія суддів Верховного Суду приходить до висновку, що в межах даної справи оцінка доказів судами першої та апеляційної інстанцій, на підставі яких суди встановили обставини у справі, відповідає правилам оцінки доказів, зокрема правилам оцінки судом належності, допустимості, достовірності кожного доказу окремо, достатності і взаємного зв`язку доказів у їх сукупності, вмотивованого відхилення або врахування кожного доказу.
Встановлення або визнання доведеними обставин, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішення питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, додаткова перевірка доказів, відповідно до частини другої ст.341 КАС України, знаходиться поза межами касаційного перегляду справи.
В обсязі встановлених в цій справі фактичних обставин, колегія суддів вважає, що висновки судів першої та апеляційної інстанцій є правильними, обґрунтованими, відповідають нормам матеріального та процесуального права, підстави для скасування чи зміни оскаржуваних судових рішень відсутні.
Доводи, які містяться у касаційній скарзі, правильність висновків судів першої та апеляційної інстанцій та обставин справи не спростовують.
Відповідно до частини третьої статті 343 КАС України, суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.
Керуючись статтями 341, 343, 349, 350, 355, 356, 359 КАС України
ПОСТАНОВИВ:
Касаційну скаргу Головного управління ДФС у Черкаській області залишити без задоволення, а рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 08 серпня 2019 року та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 23 грудня 2019 року - без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає..

Головуючий суддя                                                                                          О.В.Білоус
Судді                                                                                                               Н.Є.Блажівська
                                                                                                              І.Л.Желтобрюх