ПІВДЕННО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ  УКРАЇНИ

24 жовтня 2022 року	  м. Одеса	Справа № 916/2572/21	
Південно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:
головуючого судді: Діброви Г.І.
суддів: Принцевської Н.М., Разюк Г.П.

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу  ОСОБА_1 , Одеська обл., с. Нерубайське
на рішення Господарського суду Одеської області від 10.05.2022 року, м. Одеса, суддя Погребна К.Ф., повний текст рішення складено та підписано 20.05.2022 року
у справі: №916/2572/21
за позовом:    Акціонерного товариства “ТАСКОМБАНК”, м. Київ
до відповідачів: Товариства з обмеженою відповідальністю “ПОЛІБУД ЛІФТ”, м. Одеса, ОСОБА_1 , Одеська обл., с. Нерубайське
про   стягнення 187   828 грн. 84 коп.

В С Т А Н О В И В:

Короткий зміст позовних вимог та рішення суду першої інстанції.

У серпні 2021 року Акціонерне товариство “ТАСКОМБАНК”, м. Київ звернулося до Господарського суду Одеської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю “ПОЛІБУД ЛІФТ”, м. Одеса, ОСОБА_1 ,  Одеська обл., с. Нерубайське, у якому просило стягнути з відповідачів у солідарному порядку на свою користь 187  828 грн. 84 коп. заборгованості за кредитним договором, а саме: 137499 грн.  – заборгованості по тілу кредиту, 14 коп. – заборгованості по відсоткам, 44713 грн. 72 коп. – заборгованості по комісії, 5615 грн. 98 коп. – пені за період з 14.01.2021 року по 14.07.2021 року, а також вирішити питання про розподіл судових витрат.
В обґрунтування позовних вимог Акціонерне товариство “ТАСКОМБАНК”, м. Київ посилається на неналежне виконання відповідачем - 1 кредитних зобов`язань, передбачених Заявою – договором №ID7560009 про приєднання до “Правил обслуговування корпоративних клієнтів” в Акціонерному товаристві “ТАСКОМБАНК” (продукт «Кредит на розвиток бізнесу» зі сплати тіла кредиту та інших платежів, у останнього виникла вказана вище заборгованість.
Разом з тим, позивач зазначив, що оскільки між ним та ОСОБА_1 , Одеська обл., с. Нерубайське, в забезпечення виконання зобов`язання щодо погашення кредиту з боку відповідача – 1, укладено договір поруки від 09.01.2020 року, у відповідності до умов якого,  відповідач – 2 зобов`язався відповідати перед кредитором на засадах солідарного боржника.
З огляду на вказане, Банк звернувся з позовом до відповідача – 1 та відповідача – 2 про стягнення заборгованості у солідарному порядку.
                    Рішенням Господарського суду Одеської області від 10.05.2022 року (суддя Погребна К.Ф.) у справі №916/2572/21 позовні вимоги Акціонерного товариства “ТАСКОМБАНК”, м.Київ до Товариства з обмеженою відповідальністю “ПОЛІБУД ЛІФТ”, м. Одеса та до ОСОБА_1 , Одеська область, с. Нерубайське, задоволено; стягнуто солідарно з Товариства з обмеженою відповідальністю “ПОЛІБУД ЛІФТ”, м. Одеса та ОСОБА_1 , Одеська область, с. Нерубайське  на користь Акціонерного товариства “ТАСКОМБАНК”, м. Київ, заборгованість по тілу кредиту в сумі 137   499 грн. 00 коп., заборгованість по відсоткам в розмірі 0 (нуль) грн. 14 коп., заборгованість по комісії в сумі 44   713 грн. 72 коп., пеню в розмірі 5   615 грн. 98 коп.   та судовий збір в сумі 2  817 грн. 43 коп.
          Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що позовні вимоги Акціонерного товариства “ТАСКОМБАНК”, м. Київ в частині солідарного стягнення з відповідачів заборгованості за кредитним договором є обґрунтованими та такими, що підтверджені належними доказами, наявними у матеріалах справи.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу, узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи.

ОСОБА_1 , Одеська обл., с. Нерубайське з рішенням суду першої інстанції не погодилась, тому звернулась до Південно-західного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, у якій просила суд рішення Господарського суду Одеської області від 10.05.2022 року у справі №916/2572/21 в частині стягнення з неї суми заборгованості за кредитним договором - Заявою – договором №ID7560009 про приєднання до “Правил обслуговування корпоративних клієнтів” в Акціонерному товаристві “ТАСКОМБАНК” (продукт «Кредит на розвиток бізнесу») скасувати, ухвалити нове рішення, яким у позовних вимогах Акціонерного товариства “ТАСКОМБАНК”, м.Київ до ОСОБА_1 ,  Одеська обл., с. Нерубайське про стягнення з відповідача -2 на свою користь 187 828 грн. 84 коп. заборгованості за кредитним договором, а саме: 137499 грн.  – заборгованості по тілу кредиту, 14 коп. – заборгованості по відсоткам, 44713 грн. 72 коп. – заборгованості по комісії, 5615 грн. 98 коп. – пені за період з 14.01.2021 року по 14.07.2021 року – відмовити, в іншій частині рішення суду першої інстанції залишити без змін; вирішити питання про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю “ПОЛІБУД ЛІФТ”, м. Одеса судових витрат у справі.
Апеляційна скарга мотивована порушенням місцевим господарським судом норм матеріального і процесуального права та неповним з`ясуванням всіх обставин справи. 
Зокрема, скаржник, зазначив, що у поручителя не виникло зобов`язання щодо погашення боргу перед кредитором, оскільки зобов`язання поручителя щодо погашення боргу виникає тiльки пiсля направления кредитором письмової вимоги поручителю та її копії боржнику, що визначено п. 3.1 договору поруки. При цьому, як вказано скаржником, в матерiалах справи вiдсутнi будь-якi докази направлення письмової вимоги на адресу поручителя, та її копії на адресу боржника, а наявна лише копiя вимоги-повідомлення до поручителя. Проте, як зауважує апелянт, немає доказiв її направлення адресатам, як і немає доказiв направлення копії вимоги поручителю на адресу боржника, в повiдомленнi-вимозi не вказано, коли саме боржник припинив сплачувати заборгованiсть.
Також, ОСОБА_1 , Одеська обл., с. Нерубайське за доводами апеляційної скарги наполягає на тому, що суд першої інстанції незаконно здійснив з відповідачів стягнення штрафу та стягнув підвищений розмір комісії, оскільки згiдно iз п. 15 Прикiнцевих та перехiдних положень Цивiльного кодексу України у разi прострочення позичальником у перiод дiї карантину, встановленого Кабiнетом Мiнiстрiв України на всiй території України з метою запобiгання поширенню на території України коронавiрусної хвороби COVID-19, або/та у тридцятиденний строк пiсля дня завершення дiї такого карантину, виконання грошового зобов`язання за договором, вiдповiдно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або iншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється вiд обов`язкiв сплатити на користь кредитодавця (позикодавця) неустойку, штраф, пеню за таке прострочення.
Відтак, на думку апелянта, зважаючи на те, що карантин в Українi встановлено з 12.03.2020 року постановою Кабмiну вiд 11.03.2020 року № 211 та надалi неодноразово продовжено, а позивач сплачував тiло кредиту до травня 2020 року, нарахована Банком заборгованiсть виникла вже пiсля введення карантину на території України. Отже, на переконання скаржника, у суду першої інстанції не було законних пiдстав задовольняти позов в частинi стягнення пенi з боржника та поручителя.
Разом з тим, скаржник зазначила, що оскільки банк розiрвав кредитний договiр з боржником та вимагав повернути йому суму кредиту в повному обсязi, проценти за фактичний строк користування кредитом, виконати iншi зобов`язання за кредитом, про що вказано у повідомленні Банку від 11.12.2020 року, його вимога про стягнення заборгованості по комісії в розмірі 44713 грн. 72 коп. є безпідставною.
Також скаржник вважає, що у даному випадку Банк, в обґрунтування підстав позову, надав суду «Правила обслуговування корпоративних клієнтів» стосовно «кредитного лiмiту на поточний рахунок, проте, мiж позивачем та боржником було укладено договiр про надання кредиту «на розвиток бiзнесу», з огляду на що вказані «Правила» не мають жодного відношення до укладеного кредитного договору.
Крім наведеного, апелянт зазначає про те, що місцевий господарський суд розглянув справу за вiдсутностi відповідача - 2, неповiдомленого належним чином про дату, час i мiсце засiдання суду.
Зокрема, відповідач - 2 вказав, що поручитель не знав та не мiг знати про те, що Банк звернувся з позовом до суду, оскільки Господарський суд Одеської областi направив ухвалу про вiдкриття провадження не на адресу проживання поручителя, оскільки замiсть «с. Нерубайське» у поштовому повідомленні було вказано «м. Одеса», ухвали про призначення судового засiдання на 02.11.2021 року та на 29.11.2021 року та інші процесуальні документи суду також направлялись судом на неправильну адресу.
Поряд із зазначеним, скаржник звернув увагу колегії суддів на те, що суд першої інстанції проiгнорував рекомендацiї Ради суддів України щодо рекомендацій роботи судів в умовах воєнного стану.
На думку скаржника, наведене вище є підставами для скасування оскаржуваного рішення суду першої інстанції в частині стягнення з нього в солідарному порядку суми нарахованої Банком заборгованості за кредитним договором.
          Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 20.09.2022 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою  ОСОБА_1 , Одеська обл., с. Нерубайське на рішення Господарського суду Одеської області від 10.05.2022 року у справі №916/2572/21, розгляд справи призначено в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.
          12.10.2022 року поштою, через канцелярію до Південно-західного апеляційного господарського суду від Акціонерного товариства “ТАСКОМБАНК”, м. Київ надійшов відзив (вх. №1413/22/Д1), у якому позивач просив суд апеляційної інстанції апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Господарського суду Одеської області від 10.05.2022 року у справі №916/2572/21 залишити без задоволення, рішення суду першої інстанції – без змін. Відзив колегією суддів долучено до матеріалів справи.
          Зокрема, у відзиві, Банк зазначив, що твердження апелянта про неповідомлення її щодо звернення Банку до суду про солідарне стягнення заборгованості є помилковим, оскільки на повідомленні – вимозі від 11.12.2020 року зазначена адреса відповідача – 2, яка зазначена у договорі поруки. Однак, як зазначив позивач, рекомендовані листи, надіслані скаржнику поверталися у зв`язку із закінченням терміну зберігання, що свідчить про умисне ухилення ОСОБА_1 від їх отримання.
          Разом з тим, позивач, посилаючись на правову позицію Верховного Суду, звертає увагу колегії суддів на ту обставину, що звернення з позовом про дострокове стягнення кредиту, незалежно від способу такого стягнення, змінює порядок, умови і строк дії кредитного договору. На час звернення з таким позовом вважається, що настав строк виконання договору в повному обсязі. Відтак, на думку позивача, твердження скаржника, що у неї не виникло зобов`язання зі сплати заборгованості ґрунтуються виключно на власному тлумаченні вимог цивільного законодавства.
          Крім того, позивач зазначив, що нарахування комісії є погодженою сторонами умовою кредитного договору, а не штрафною санкцією, нарахованою у період карантину, як зазначено скаржником.
          Щодо нарахованої Банком суми пені, позивач зазначив, що зобов`язання має виконуватись належним чином, відповідно до договору, відтак сума пені повинна бути сплачена скаржником.  
Відповідач – 1 своїм правом згідно ч. 1 ст. 263 Господарського процесуального кодексу України не скористався, відзив на апеляційну скаргу, в строк визначений ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду про відкриття апеляційного провадження у справі, не надав, що згідно з ч. 3 ст. 263 Господарського процесуального кодексу України не перешкоджає перегляду оскарженого рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку.
Суд апеляційної інстанції, у відповідності до ст. 269 Господарського процесуального кодексу України, переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.
Приписи п. 1 ч. 5 ст. 12 Господарського процесуального кодексу України визначають, що малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму (що станом на момент подання позову у даній справі складає 248 100 грн. 00 коп.).
В порядку спрощеного провадження за законом підлягають розгляду малозначні справи, і в даному випадку єдиним критерієм для такого розгляду є саме ціна позову. Судова колегія дійшла висновку, що у даному випадку справа № 916/2572/21 відповідає ознакам малозначної справи за законом, оскільки ціна позову складає 187828 грн. 84 коп.
Переглянувши у порядку письмового провадження оскаржене у справі рішення суду першої інстанції, дослідивши доводи та вимоги апеляційної скарги, правильність застосування судом першої інстанції норм процесуального та матеріального права України, фактичні обставини справи, оцінивши докази на їх підтвердження в межах доводів апеляційної скарги, надавши правову кваліфікацію відносинам сторін і виходячи з фактів, встановлених у процесі перегляду справи, правових норм, які підлягають застосуванню, та матеріалів справи, судова колегія вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_1 , Одеська обл., с. Нерубайське потребує часткового задоволення, а рішення Господарського суду Одеської області від 10.05.2022 року у справі №916/2572/21 потребує часткового скасування з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позову, з огляду на наступне.

Господарським судом Одеської області та Південно-західним апеляційним господарським судом було встановлено та неоспорено учасниками справи наступні обставини.

26.12.2019 року за анкетою-заявою про надання кредиту юридичній особі, яка підписана директором Товариства з обмеженою відповідальністю “ПОЛІБУД ЛІФТ”, м.Одеса Тиховським Сергієм Васильовичем, останній клопотав про надання йому кредиту на розвиток бізнесу у розмірі 1500000 грн. строком на 12 місяців. .
09.01.2020 року між Акціонерним товариством “ТАСКОМБАНК”, м. Київ (банк) та Товариством з обмеженою відповідальністю “ПОЛІБУД ЛІФТ”, м. Одеса (позичальник) в особі директора Тиховського Сергія Васильовича за допомогою ЕЦП підписано заяву-договір №ID7560009 про приєднання до Правил обслуговування корпоративних клієнтів в Акціонерному Товаристві “ТАСКОМБАНК”, м. Київ (продукт “Кредит на розвиток бізнесу”), відповідно до умов п. 1.1. якої за умови наявності вільних коштів банк зобов`язується надати позичальникові кредит у розмірі та на умовах, встановлених цим договором, а позичальник зобов`язується прийняти, належним чином використати та повернути кредит і сплатити проценти за користування кредитом, а також інші платежі відповідно до умов цього договору.   
Відповідно до п.1.2 договору кредит надається у формі зарахування грошових коштів у сумі кредиту на поточний рахунок позичальника № НОМЕР_1 , відкритий у Акціонерному товаристві “ТАСКОМБАНК”, м. Київ з цільовим використанням на поповнення оборотних коштів, придбання основних засобів, рефінансування кредиту іншого банку.
За вимогами п.п. 2.1, 2.2 договору розмір кредиту: 150  000 грн. Валюта кредиту: гривня. 
У відповідності до п.2.3.1 договору розмір процентної ставки за користування кредитом (проценти): 0,0001% річних.
Відповідно до п.2.3.2 договору розмір комісійної винагороди: є диференційною та складає: 1,89% якщо період користування кредитом від 1 до 548 календарних днів (включно), 1,69% якщо період користування кредитом від 549 до 1096 календарних днів (включно) від суми виданого кредиту (щомісячно). Розмір комісійної винагороди за видачу Кредиту:   2.9% від суми виданого кредиту (одноразово). 
Згідно з п.п. 2.4, 2.6 договору терміни і порядок погашення кредиту: погашення основного боргу за кредитом, сплата процентів - щомісяця, починаючи з місяця, наступного за місяцем укладення договору, протягом 5 (п`яти) банківських днів які передують календарному числу місяця, в яке було укладено договір, включно із цим числом; сплата комісійної винагороди за кредитом - щомісяця, починаючи з другого місяця, наступного за місяцем укладення договору, до календарного числа місяця, в яке було укладено договір, включно із цим числом; сплата комісійної винагороди (за наявності) за видачу кредиту - одноразово і сплачується у день надання кредитних коштів; сторони узгодили, що графік погашення кредиту надається у додатку 1 до цього договору та доступний клієнту у системі “ТАС24Бізнес”. Строк кредиту: 36 місяців з дати укладення договору.
Згідно із п.3.1 договору, позичальник забезпечує наявність на своєму поточному рахунку грошових коштів у сумі, необхідної для сплати щомісячних платежів згідно графіку погашення кредиту.
За вимогами п.3.2 договору остаточне погашення за кредитом позичальник повинен здійснити не пізніше дати, зазначеної в п.2.6 цього договору. 
Згідно з п.3.3 договору у випадку порушення позичальником будь-якого із грошових зобов`язань та при реалізації права банку позичальник сплачує Банку пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла в період за який сплачується пеня, за кожен календарний день прострочення. 
Відповідно до п.4.3 договору строк дії договору встановлений в розділі 18 Правил обслуговування корпоративних клієнтів в Акціонерному товаристві “ТАСКОМБАНК”, м.Київ.
У відповідності до п.4.4 договору дата підписання заяви-договору шляхом накладення електронних підписів обох сторін вважається датою укладання договору. 
Додатком №1 до заяви-договору №ID7560009 про приєднання до Правил обслуговування корпоративних клієнтів в Акціонерному товаристві “ТАСКОМБАНК”, м.Київ (продукт “Кредит на розвиток бізнесу”) є Графік погашення кредиту, відповідно до якого відповідач має сплачувати щомісяця основну заборгованість за кредитом, комісію за управління кредитом, проценти.
З наявних в матеріалах справи виписок по рахунку, вбачається, що позивач надав відповідачу-1 кредитні кошти у розмірі 150 000 грн. 
09.01.2020 року між Акціонерним товариством “ТАСКОМБАНК”, м. Київ (кредитор) та Фізичною особою-резидентом України ОСОБА_1 , Одеська обл., с.Нерубайське (поручитель) укладений договір поруки №T09.07.2019I8264, у відповідності до якого поручитель зобов`язується відповідати перед кредитором, на засадах солідарного боржника, за виконання в повному обсязі Товариством з обмеженою відповідальність “ПОЛІБУД ЛІФТ”   (боржник) зобов`язань, що виникли або можуть виникнути в майбутньому на підставі заяви-договору №ID7560009 про приєднання до Правил обслуговування корпоративних клієнтів в Акціонерному товаристві “ТАСКОМБАНК”, м. Київ (продукт “Кредит на розвиток бізнесу”), що укладений між кредитором та боржником, зі всіма можливими змінами та доповненнями до нього, включаючи також ті, що можуть бути укладені в майбутньому. 
Відповідно до п.1.2 договору поруки поручитель відповідає перед кредитором за виконання боржником усіх зобов`язань за кредитним договором, в тому числі: 
п.1.2.1 - повернути кредитору кредит у розмірі 150 000 грн., у терміни (строки), визначені кредитним договором;
п.1.2.2 - щомісячно сплачувати кредитору проценти за користування кредитом в розмірі 0,0001% річних з урахуванням порядку та розміру їх зміни згідно умов кредитного договору та в строки, що встановлені кредитним договором; 
п.1.2.3 - щомісячно сплачувати комісію за управління кредитом в розмірі: ,89% якщо період користування кредитом від 1 до 548 календарних днів (включно), 1,69% якщо період користування кредитом від 549 до 1096 календарних днів (включно) від суми виданого кредиту (щомісячно) від суми виданого кредиту в порядку, встановленому кредитним договором; 
п.1.2.4 - сплатити кредитору неустойку, пеню, штрафи, та понад суму неустойки, пені, штрафів відшкодувати збитки, заподіяні кредитору за невиконання або неналежним виконанням боржником своїх зобов`язань за кредитним договором; 
п.1.2.5 - у випадках, передбачених кредитним договором та/або законодавством України, з дати пред`явлення відповідної вимоги достроково (до настання термінів або строків повернення/сплати, зазначених вище у цьому пункті) повернути кредитору кредит, сплатити проценти за користування ним і виконати інші обов`язки, що виникнуть із кредитного договору;
п.1.2.6 - інших грошових зобов`язань, що виникли на підставі кредитного договору або можуть виникнути на підставі цього у майбутньому, у тому числі збільшення грошових зобов`язань, які передбачені умовами кредитного договору.
За п.п. 1.3, 1.4 договору виконанням зобов`язань, забезпечених цим договором, вважається виконання боржником своїх зобов`язань, зазначених у п.1.2 цього договору в повному обсязі в строк, порядку та на умовах кредитного договору. У випадку зміни розміру кредиту та/або процентів за користування кредитом та/або комісій та/або строку користування кредитом та/або інших умов кредитного договору шляхом внесення змін та доповнень до кредитного договору, положення кредитного договору щодо розміру кредиту, процентів, комісій та строку користування кредитом такими, що мають перевагу над п.1.2 цього договору.   
Відповідно до п.п. 2.1, 2.2 договору у випадку невиконання або прострочення виконання боржником зобов`язань, що випливають із кредитного договору, поручитель відповідає перед кредитором як солідарний боржник в тому ж обсязі, що й боржник. Передбачена п.2.1 цього договору відповідальність поручителя наступає у випадку, якщо боржник порушить зобов`язання та/або допустить прострочення виконання будь-якого із зобов`язань, зазначених у п.1.2, 1.3 договору.
Згідно із п.п. 4.1 договору після виконання поручителем зобов`язання, забезпеченого порукою, до поручителя згідно ст. 556 Цивільного кодексу України переходять усі права кредитора за кредитним договором та права кредитора за договорами, що забезпечували його виконання. Після виконання поручителем зобов`язання, забезпеченого порукою, кредитор зобов`язується надати йому протягом 5 (п`яти) робочих днів документи або їх копії, які підтверджують зобов`язання боржника за кредитним договором.
Відповідно до п.п. 5.1, 5.2 договору поруки цей договір набуває чинності з моменту накладення електронного підпису обох сторін, що прирівнюється до власноручного підпису. Порука за цим договором припиняється, якщо кредитор протягом 3 (трьох) років від дня настання строку повернення кредиту не пред`явить вимоги до поручителя.
За розрахунком заборгованості, наданим до матеріалів позовної заяви позивачем,  станом на дату звернення до суду, у відповідача-1 наявний борг за укладеним кредитним договором у розмірі 187   828 грн. 84 коп., з яких: 137  499 грн. - заборгованості по тілу кредиту, 0 грн. 14 коп. - заборгованості по відсоткам, 44   713 грн. 72 коп. - заборгованості по комісії, 5615 грн. 98 коп. -  пені та 0,00 грн. штрафу.
11.12.2020 року позивач направив на адресу відповідача – 1 та відповідача  - 2 Повідомлення-вимоги №30021/70 та №30023/70 відповідно, у якій останні були повідомлені про наявність заборгованості за кредитом та про необхідність її погашення у стислі терміни.
Інших належних та допустимих доказів щодо наявних між сторонами спірних правовідносин, як то інформації щодо припинення дії спірного кредитного договору, доказів сплати відповідачами заборгованості перед банком, матеріали справи не містять. 
           Предметом судового розгляду у даній справі є встановлення обставин щодо наявності або відсутності підстав для солідарного стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю “ПОЛІБУД ЛІФТ”, м. Одеса, ОСОБА_1 ,  Одеська обл., с. Нерубайське на користь Акціонерного товариства “ТАСКОМБАНК”, м. Київ 187 828 грн. 84 коп. заборгованості за кредитним договором, а саме: 137499 грн.  – заборгованості по тілу кредиту, 14 коп. – заборгованості по відсоткам, 44713 грн. 72 коп. – заборгованості по комісії, 5615 грн. 98 коп. – пені за період з 14.01.2021 року по 14.07.2021 року.

Норми права, які регулюють спірні правовідносини, доводи та мотиви часткового прийняття аргументів, викладених скаржником в апеляційній скарзі, за якими суд апеляційної інстанції частково не погодився з висновками суду першої інстанції.

Оскільки рішення Господарського суду Одеської області від 10.05.2022 року у справі №916/2572/21 ОСОБА_1 , Одеська обл., с. Нерубайське оскаржується лише в частині задоволення позовних вимог Банку про стягнення з неї, поряд з Товариством з обмеженою відповідальністю “ПОЛІБУД ЛІФТ”, м. Одеса на користь Акціонерного товариства “ТАСКОМБАНК”, м. Київ, нарахованої позивачем заборгованості по кредитному договору та пені (в умовах запровадженого на території України карантину у зв`язку із розповсюдженням коронавірусної хвороби), розміру комісії, при цьому, висновок суду першої інстанції щодо наявності неналежного виконання відповідачем – 1 зобов`язань за основною заборгованістю та процентами за кредитним договором скаржником не оскаржуються, а суд апеляційної інстанції відповідно до вимог ст. 269 Господарського процесуального кодексу України обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, колегією суддів Південно-західного апеляційного господарського суду в апеляційному порядку переглядається оскаржуване рішення тільки в частині вимог та доводів апеляційної скарги.
Отже, правомірність задоволення судом першої інстанції позовних вимог про стягнення суми заборгованості за вказаним вище кредитним договором з відповідача - 1 в частині стягнення основної суми заборгованості та суми заборгованості по відсоткам судом апеляційної інстанції не перевіряється.
В силу ст. 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.
Відповідно до ч. 1 та ч. 2 ст. 4 Господарського процесуального кодексу України право на звернення до господарського суду в установленому цим Кодексом порядку гарантується. Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи у господарському суді, до юрисдикції якого вона віднесена законом.
Юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.
Враховуючи доводи скаржника про те, що останній був неналежним чином повідомлений щодо розгляду справи, колегія суддів зазначає, що перш ніж переглядати оскаржуване рішення суду першої інстанції по суті, необхідно встановити, чи не було порушено право апелянта на своєчасне та належне повідомлення його про дату, час і місце судового розгляду.
18.04.2022 року Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду в рамках справи № 522/18010/18 забезпечуючи єдність судової практики,  досліджував питання щодо обов`язковості скасування рішення суду у разі неповідомлення про слухання справи та не участі учасника.
Зокрема, у вказаній постанові, Верховний Суд зазначив, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру (ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод).
Європейський суд з прав людини зауважив, що процесуальні норми призначені забезпечити належне відправлення правосуддя та дотримання принципу правової визначеності, а також про те, що сторони повинні мати право очікувати, що ці норми застосовуються. Принцип правової визначеності застосовується не лише щодо сторін, але й щодо національних судів (п. 47 рішення ЄСПЛ від 21 жовтня 2010 року у справі «"Дія 97" проти України»; заява № 19164/04).
Ніхто не може бути позбавлений права на інформацію про дату, час і місце розгляду своєї справи або обмежений у праві отримання в суді усної або письмової інформації про результати розгляду його судової справи. Будь-яка особа, яка не є учасником справи, має право на доступ до судових рішень у порядку, встановленому законом.
У господарському процесуальному законодавстві законодавець встановив повноваження суду апеляційної інстанції скасовувати рішення суду першої інстанції з підстави неналежного повідомлення в суді першої інстанції особи, яка подала апеляційну скаргу. Порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо справу (питання) розглянуто судом за відсутності будь-якого учасника справи, не повідомленого належним чином про дату, час і місце засідання суду (у разі якщо таке повідомлення є обов`язковим), якщо такий учасник справи обґрунтовує свою апеляційну скаргу такою підставою (п. 3 ч. 3 ст. 277 Господарського процесуального кодексу України).
Обов`язок суду повідомити учасників справи про місце, дату і час судового засідання є реалізацією однієї з основних засад (принципів) цивільного судочинства – відкритості судового процесу.
Невиконання (неналежне виконання) судом цього обов`язку призводить до порушення не лише права учасника справи бути повідомленим про місце, дату і час судового засідання, але й основних засад (принципів) господарського судочинства.
Правило про те, що «не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань» стосується випадків, коли такі недоліки не призводять до порушення основних засад (принципів) цивільного судочинства.
Обов`язок суду повідомити учасників справи про місце, дату і час судового засідання є реалізацією однієї з основних засад (принципів) господарського судочинства – відкритості судового процесу. Невиконання (неналежне виконання) судом цього обов`язку призводить до порушення не лише права учасника справи бути повідомленим про місце, дату і час судового засідання, але й основних засад (принципів) господарського судочинства. Розгляд справи в суді першої інстанції за відсутності учасника справи, якого не було повідомлено про місце, дату і час судового засідання, є обов`язковою та безумовною підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення судом апеляційної інстанції, якщо такий учасник справи обґрунтовує свою апеляційну скаргу такою підставою.
Конституційне право на участь у судовому розгляді, у тому числі бути належним чином повідомленим про дату судового розгляду, не може вважатися формальним – це є порушенням зазначених вимог законодавства та підставою для безумовного скасування судового рішення.
Аналогічна правова позиція викладена в постанові від 02 червня 2020 р. Верховним Судом у складі колегії суддів Касаційного господарського суду у справі № 910/17792/17.
Так, колегією суддів встановлено, що 30.08.2021 року Господарським судом Одеської області у справі №916/2572/21 відкрито провадження, вирішено розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін.
Вказану ухвалу було направлено поштовим зв`язком на адреси як позивача, так і відповідачів, що підтверджується відміткою канцелярії Господарського суду Одеської області. При цьому, як встановлено судовою колегією, зазначена вище ухвала була направлена на адресу відповідача – 2, вказану в інформації про засновників/власників позичальника, якою є ОСОБА_1 .
В подальшому, 30.08.2021 року Господарським судом Одеської області до Відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання ГУДМС України в Одеській області було направлено запит щодо місця проживання ОСОБА_1 
03.09.2021 року від вказаного відділу надійшла відповідь про те, що ОСОБА_1 зареєстрована та проживає за адресою: АДРЕСА_1 .
22.11.2021 року Господарським судом Одеської області до Відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання ГУДМС України в Одеській області знову було направлено відповідний запит щодо місця проживання ОСОБА_1 
23.11.2021 року від відділу надійшла відповідь про те, що ОСОБА_1 зареєстрована та проживає за адресою: АДРЕСА_1 .
Судовою колегією встановлено, що ухвалу Господарського суду Одеської області від 02.11.2021 року у справі №916/2572/21 було направлено на адресу відповідача – 2: АДРЕСА_1 , про що свідчить наявне у матеріалах справи поштове повідомлення від 22.11.2021 року, проте, вказана ухвала не отримана адресатом та повернута відправнику.
Ухвала Господарського суду Одеської області від 29.11.2021 року у справі №916/2572/21 за якою суд першої інстанції вирішив вказану справу розглядати за правилами загального позовного провадження, призначив дату судового засідання, також було направлено відповідачу – 2 поштовим повідомленням на адресу її реєстрації, про що свідчить наявна на вказаній ухвалі  відмітка канцелярії суду.
Аналогічно було направлено ухвалу місцевого господарського суду від 13.12.2021 року щодо відкладення судового засідання, від 12.01.2022 року про закриття підготовчого провадження та призначення справи до розгляду, від 11.02.2022 року щодо призначення дати розгляду справи по суті, від 21.03.2022 року також щодо призначення справи.
Крім цього, колегія суддів встановила, що позовна заява з додатками також була направлена на зареєстровану адресу відповідача – 2, що підтверджується наявним у матеріалах справи описом рекомендованого вкладення від 20.08.2021 року на якому наявний відтиск поштового штемпеля.
З наведеного слідує, що і позивачем позовну заяву з додатками, і судом першої інстанції процесуальні документи у справі надсилалися на адресу місця проживання скаржника. Проте, копії ухвал суду першої інстанції, та оскаржуваного рішення від 10.05.2022 року, направлені судом відповідачу – 2 поверталися на адресу суду з відміткою про невручення цих документів з причини незнаходження апелянта за цією адресою або у зв`язку із закінченням терміну зберігання.
Відповідно до ч. 6 ст. 242 Господарського процесуального кодексу України днем вручення судового рішення є: 1) день вручення судового рішення під розписку; 2) день отримання судом повідомлення про доставлення копії судового рішення на офіційну електронну адресу особи; 3) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про вручення судового рішення; 4) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду; 5) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, яка зареєстрована у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.
Зважаючи на те, що у даному випадку, судом першої інстанції вжито всіх належних засобів щодо відповідного повідомлення ОСОБА_1 щодо дати, часу та місця розгляду справи, де остання є відповідачем, які виражені у тому, що на її офіційну адресу проживання було направлено ухвали щодо призначення розгляду справи, її відкладення, оскаржуване рішення, справа неодноразово відкладалася з причини неявки відповідачів, колегія суддів вважає, що доводи скаржника про її неналежне повідомлення щодо розгляду даної справи є неспроможними та не приймаються колегією суддів до уваги.
Крім того, колегія суддів зазначає, що у даному випадку, враховується принцип ефективності судового процесу, який діє у господарському судочинстві і направлений на недопущення затягування процесу, а також положення ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, якою передбачено, що справа має бути розглянута судом у розумний строк.
При цьому, вжиття заходів для прискорення процедури розгляду є обов`язком не тільки для держави, а й в осіб, які беруть участь у справі.
Крім того, за змістом ст. 2 Закону України «Про доступ до судових рішень» кожен має право на доступ до судових рішень у порядку, визначеному цим Законом. Усі судові рішення є відкритими та підлягають оприлюдненню в електронній формі. Відтак, всі ухвали суду першої інстанції у справі №916/2572/21 та оскаржуване рішення були оприлюднені в Єдиному реєстрі судових рішень, тобто знаходились у відкритому доступі. Незважаючи на це, скаржник не повідомив суду про зміну місцезнаходження, зміни офіційної реєстрації останній також не здійснив, а тому був зобов`язаний отримувати належним чином всю кореспонденцію, яка надходила на його зареєстровану адресу. 
Переглядаючи оскаржуване рішення суду першої інстанції по суті  в межах вимог апеляційної скарги, судова колегія зазначає про наступне.
За загальними положеннями цивільного законодавства, зобов`язання виникають з підстав, зазначених у ст. 11 Цивільного кодексу України. За приписами ч. 2 цієї ж статті підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини, інші юридичні факти. Підставою виникнення цивільних прав та обов`язків є дії осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також дії, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.
Відповідно до ч. 1 ст. 173 Господарського кодексу України господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.
Відповідно до вимог ст. 193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов`язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором. Зобов`язана сторона має право відмовитися від виконання зобов`язання у разі неналежного виконання другою стороною обов`язків, що є необхідною умовою виконання.
Відповідно до ч. 1, 2 ст. 207 Цивільного кодексу України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
Як убачається зі змісту ст. 626, 628 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Частиною першою ст. 638 Цивільного кодексу України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
У ст. 526 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до ч. 1 ст. 1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1048 Цивільного кодексу України).
Частиною 2 ст. 1054 Цивільного кодексу України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Згідно із ч. 1 ст. 633 Цивільного кодексу України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.
За змістом ст. 634 Цивільного кодексу України, договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
За змістом ст. 1056-1 Цивільного кодексу України розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.
Відповідно до частини першої ст. 1048 Цивільного кодексу України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Згідно зі ст. 1049  згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Таким чином, в разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).
З урахуванням положень п. 2 ст. 1 Цивільного кодексу України відносини повинні бути засновані на юридичній рівності, вільному волевиявленні, майновій самостійності їх учасників.
Крім того, ст. 6 і 627 Цивільного кодексу України передбачено свободу договору, що полягає в тому, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Свобода договору означає право громадян або юридичних осіб, та інших суб`єктів цивільного права вступати чи утримуватися від вступу у будь-які договірні відносини. Свобода договору проявляється також у можливості наданій сторонам визначати умови такого договору. Однак під час укладання договору, визначаючи його умови, сторони повинні дотримуватись нормативно-правових актів.
Разом з тим, як убачається зі змісту ст. 553 Цивільного кодексу України, за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником. Порукою може забезпечуватися виконання зобов`язання частково або у повному обсязі. Поручителем може бути одна особа або кілька осіб.
Статтею 554 Цивільного кодексу України встановлено, що у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.
Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 543 Цивільного кодексу України, у разі солідарного обов`язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов`язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо. Кредитор, який одержав виконання обов`язку не в повному обсязі від одного із солідарних боржників, має право вимагати недоодержане від решти солідарних боржників. Солідарні боржники залишаються зобов`язаними доти, доки їхній обов`язок не буде виконаний у повному обсязі.
Так, судами першої та апеляційної інстанції встановлено, що 09.01.2020 року між Акціонерним товариством “ТАСКОМБАНК”, м. Київ (банк) та Товариством з обмеженою відповідальністю “ПОЛІБУД ЛІФТ”, м. Одеса (позичальник) в особі директора Тиховського Сергія Васильовича за допомогою ЕЦП підписано заяву-договір №ID7560009 про приєднання до Правил обслуговування корпоративних клієнтів в Акціонерному Товаристві “ТАСКОМБАНК”, м. Київ (продукт “Кредит на розвиток бізнесу”).
На виконання вказаного вище кредитного договору, позивач надав відповідачу-1 кредитні кошти у розмірі 150 000 грн.
В забезпечення виконання відповідачем – 1 кредитних зобов`язань, 09.01.2020 року між Акціонерним товариством “ТАСКОМБАНК”, м. Київ (кредитор) та Фізичною особою-резидентом України ОСОБА_1 , Одеська обл., с. Нерубайське (поручитель) укладений договір поруки №T09.07.2019I8264, у відповідності до якого поручитель зобов`язується відповідати перед кредитором, на засадах солідарного боржника, за виконання в повному обсязі Товариством з обмеженою відповідальність “ПОЛІБУД ЛІФТ”  (боржник) зобов`язань, що виникли або можуть виникнути в майбутньому на підставі заяви-договору №ID7560009 про приєднання до Правил обслуговування корпоративних клієнтів в Акціонерному товаристві “ТАСКОМБАНК”, м. Київ (продукт “Кредит на розвиток бізнесу”), що укладений між кредитором та боржником, зі всіма можливими змінами та доповненнями до нього, включаючи також ті, що можуть бути укладені в майбутньому. 
Так, відповідно до п.1.2 договору поруки поручитель відповідає перед кредитором за виконання боржником усіх зобов`язань за кредитним договором, в тому числі: 
п.1.2.1 - повернути кредитору кредит у розмірі 150 000 грн., у терміни (строки), визначені кредитним договором;
п.1.2.2 - щомісячно сплачувати кредитору проценти за користування кредитом в розмірі 0,0001% річних з урахуванням порядку та розміру їх зміни згідно умов кредитного договору та в строки, що встановлені кредитним договором; 
п.1.2.3 - щомісячно сплачувати комісію за управління кредитом в розмірі: ,89% якщо період користування кредитом від 1 до 548 календарних днів (включно), 1,69% якщо період користування кредитом від 549 до 1096 календарних днів (включно) від суми виданого кредиту (щомісячно) від суми виданого кредиту в порядку, встановленому кредитним договором; 
п.1.2.4 - сплатити кредитору неустойку, пеню, штрафи, та понад суму неустойки, пені, штрафів відшкодувати збитки, заподіяні кредитору за невиконання або неналежним виконанням боржником своїх зобов`язань за кредитним договором; 
п.1.2.5 - у випадках, передбачених кредитним договором та/або законодавством України, з дати пред`явлення відповідної вимоги достроково (до настання термінів або строків повернення/сплати, зазначених вище у цьому пункті) повернути кредитору кредит, сплатити проценти за користування ним і виконати інші обов`язки, що виникнуть із кредитного договору;
п.1.2.6 - інших грошових зобов`язань, що виникли на підставі кредитного договору або можуть виникнути на підставі цього у майбутньому, у тому числі збільшення грошових зобов`язань, які передбачені умовами кредитного договору.
Як встановлено колегією суддів апеляційного господарського суду, вказані вище договори, як кредитний, так і поруки не розірвано та не визнано недійсними в судовому порядку.
Так,  за доводами апеляційної скарги, апелянт зазначає про те, що  у поручителя не виникло зобов`язання щодо погашення боргу перед кредитором, оскільки зобов`язання поручителя щодо погашення боргу виникає тiльки пiсля направления кредитором письмової вимоги поручителю та її копії боржнику, що визначено п. 3.1 договору поруки. При цьому, як вказано скаржником, в матерiалах справи вiдсутнi будь-якi докази направлення письмової вимоги на адресу поручителя, та її копії на адресу боржника, а наявна лише копiя вимоги-повідомлення до поручителя. Проте, як зауважує апелянт, немає доказiв її направлення адресатам, як і немає доказiв направлення копії вимоги поручителю на адресу боржника, в повiдомленнi-вимозi не вказано, коли саме боржник припинив сплачувати заборгованiсть.
З приводу зазначеного колегія суддів зазначає таке.
Судовою колегією встановлено, що розділом 3  договору поруки 09.01.2020 року №T09.07.2019I8264 сторони погодили порядок пред`явлення претензій до поручителя та виконання ним своїх зобов`язань.
Такою претензією у даному випадку сторони визначили вимогу про виконання зобов`язань, тобто наявне у справі Повідомлення-вимога №30023/70 від 11.12.2020 року  є такою вимогою.
Аналіз змісту статей 1054, 1050 і 559 Цивільного кодексу України свідчить, що у разі, якщо кредитор за кредитним договором, у якому згідно із його умовами позичальник зобов`язаний щомісячно повертати кредит рівними частинами відповідно до умов кредитного договору, щомісяця сплачувати проценти за користування кредитними коштами, а також сплатити неустойку (пеню, штраф) за порушення строків повернення кредиту та процентів за користування ним, змінив строк виконання основного зобов`язання (дострокове виконання основного зобов`язання), направивши повідомлення (вимогу) про дострокове повернення кредиту, при цьому договорами поруки не визначено строк, після закінчення якого порука припиняється, то відповідний строк для пред`явлення вимоги як до боржника, так і поручителів обчислюється з наступного дня, зазначеного кредитором у повідомленні (вимозі) про дострокове повернення кредиту як дата дострокового добровільного повернення всієї суми кредиту й пов`язаних із ним платежів, або після закінчення терміну, визначеного кредитором у повідомленні (вимозі) для його дострокового добровільного повернення.
Повідомлення (вимога) про дострокове повернення кредиту, яка направляється позичальнику та/або поручителю є формою досудового вирішення спору між контрагентами та вимогою сторони, права або законні інтереси якої порушено, про добровільне/безпосереднє врегулювання спору, вказує на зміну строку виконання основного зобов`язання й встановлює обов`язок кредитора пред`явити позов до боржника протягом трьох років, якщо інше не визначено кредитним договором (статті 257, 259 Цивільного кодексу України). До поручителя ? протягом шести місяців, якщо закінчення строку поруки не встановлено самим договором (ч. 4 ст. 559 Цивільного кодексу України), від дати порушення боржником встановленого банком строку для дострокового повернення кредиту, недотримання яких може нести ризик лише для кредитора про втрату в майбутньому права на задоволення своїх вимог у примусовому порядку через суд.
Як раніше було зазначено колегією суддів за текстом постанови, за змістом ст. 526, 527 Цивільного кодексу України боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок відповідно до умов договору, тобто, як особа, яка порушила права або законні інтереси іншого суб`єкта – кредитора, зобов`язаний поновити їх, не чекаючи на повідомлення (вимогу) про дострокове повернення кредиту чи звернення до суду із відповідним позовом.
Таким чином, направлення повідомлення (вимоги) про дострокове повернення кредиту стосується загального порядку досудового врегулювання цих спорів та є правом, а не обов`язком кредитора.
Ненаправлення такого повідомлення кредитором не може свідчити про відсутність порушення його прав, а як наслідок, кредитор може вимагати їх захисту безпосередньо в судовому порядку – виконати боржником обов`язок з дострокового повернення кредиту.
Відтак, відсутність у матеріалах господарської справи доказів направлення на адреси як боржника, так і поручителя наявних у справі вимог не позбавляє поручителя по зобов`язанням боржника щодо погашення заборгованості нарахованої банком, у зв`язку із невиконанням останнім своїх господарських зобов`язань за кредитним договором. (правова позиція, викладена Верховним Судом у постанові від 16.08.2019 року у справі № 754/882/15-ц).
Незважаючи на це, в матеріалах справи є наявними належні докази направлення Банком на офіційну адресу скаржника його претензії засобами поштового зв`язку.
З огляду на вказане, колегія суддів зазначає, що твердження скаржника про відсутність у нього зобов`язання щодо погашення боргу з підстав відсутності у матеріалах справи поштового повідомлення щодо надіслання вимоги щодо сплати заборгованості на адресу відповідачів відхиляється колегією суддів.
Щодо твердження апелянта про незаконне стягнення судом першої інстанції штрафу та підвищеного розміру комісії, колегія суддів зазначає таке.
Як встановлено з матеріалів господарської справи, та не заперечується скаржником, відповідач-1 частково виконував свої зобов`язання по поверненню кредитних коштів.
Проте, у зв`язку із тривалим невиконанням своїх зобов`язань за кредитом, у останнього виникла заборгованість перед Банком, що також не заперечується апелянтом та підтверджується наявними у матеріалах справи письмовими доказами.
З урахуванням графіку погашення Кредиту, який є Додатком №1 до заяви- договору №ID7560009, позивачем здійснювався розподіл коштів, сплачених відповідачем (з визначенням призначення платежу: "сума платежу за кредитом") наступним чином: 4167 грн. – 4155 грн. в погашення основної заборгованості, 2835 грн. – 2535 грн. - погашення комісії за управління Кредитом, 0,01 грн. - відсотки за користування кредитом.
За таких обставин, станом на 15.07.2021 року заборгованість відповідача - 1 перед позивачем в сумі 137499 грн. по тілу кредиту, 0,14 грн. по відсотках, 44713 грн. 72 коп. по комісії та 5615 грн. 98 коп. - пені підтверджуються матеріалами справи.
Статтею 599 Цивільного кодексу України встановлено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.
Відповідно до статті 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Згідно з ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
З матеріалів справи вбачається, що позивач довів суду першої інстанції належними доказами по справі наявність у відповідачів зобов`язання про повернення в солідарному порядку заборгованості по кредиту, відтак, заперечення скаржника щодо відсутності у нього такого зобов`язання не приймаються колегією суддів, оскільки спростовуються, зокрема, умовами кредитного договору та іншими доказами по справі.
Зважаючи на встановлені факти та вимоги вищезазначених правових норм, апеляційний суд доходить висновку, що судом першої інстанції правомірно зроблено висновок про те, що позовні вимоги в частині стягнення з відповідача-2 заборгованості за кредитом, по відсоткам, комісії є обґрунтованими та підтвердженими належними і допустимими доказами та підлягають задоволенню. 
При цьому, твердження скаржника про те, що оскільки Банком в односторонньому порядку розірвано спірний кредитний договір, відтак останній не мав права нараховувати відповідні відсотки та комісію за користування кредитними коштами, також не приймається до уваги колегією суддів, з огляду на те, що ані суду першої інстанції, ані суду апеляційної інстанції, скаржником не було надано відповідного належного та допустимого доказу на підтвердження припинення між Банком та відповідачем-1 по справі правовідносин з кредитних зобов`язань (вимоги – повідомлення Банку щодо дострокового повернення кредитних коштів вказаного також не підтверджують).
Щодо безпідставного стягнення судом першої інстанції суми нарахованої позивачем пені, апеляційний суд зазначає наступне.
Відповідно п. 3.3 договору у випадку порушення позичальником будь-якого із грошових зобов`язань та при реалізації права Банку Позичальник сплачує Банку пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла в період, за який сплачується пеня, за кожен календарний день прострочення.
У зв`язку з несвоєчасним виконанням відповідачем - 1 своїх зобов`язань щодо порушення термінів внесення платежів, позивачем нарахована, а судом першої інстанції солідарно стягнута з відповідачів пеня за прострочку виконання ними договірних грошових зобов`язань у розмірі 5615 грн. 98 коп., нарахована за період з 14.01.2021 року по 14.07.2021 року.
Водночас, апеляційний суд не може погодитись з вищенаведеним та вважає висновок суду першої інстанції в цій частині помилковим, з огляду на наступне.
Відповідно до положень п. 15 розділу Прикінцевих та Перехідних положень Цивільного кодексу України, яким визначено, що у разі прострочення позичальником у період дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України на всій території України з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби COVID-19, або/та у тридцятиденний строк після дня завершення дії такого карантину виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від обов`язків сплатити на користь кредитодавця (позикодавця) неустойку, штраф, пеню за таке прострочення.
Аналогічні приписи містяться і у п. 8 розділу 9 Прикінцевих положень Господарського кодексу України, згідно яких у разі прострочення позичальником у період дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України на всій території України з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби COVID-19, або/та у тридцятиденний строк після дня завершення дії такого карантину виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від обов`язків сплатити на користь кредитодавця (позикодавця) неустойку, штраф, пеню за таке прострочення.
При цьому, ч. 2 ст. 5 Цивільного кодексу України визначено, що акт цивільного законодавства не має зворотної дії у часі, крім випадків, коли він пом`якшує або скасовує цивільну відповідальність особи.
В рішенні Конституційного Суду України від 09.02.1999 року у справі №1-7/99 зазначено, що надання зворотної дії в часі законам та іншим нормативно-правовим актам може бути передбачено шляхом прямої вказівки про це в законі або іншому нормативно-правовому акті. Тобто, вказаний вище Закон має зворотну дію в часі.
Враховуючи наведені положення Цивільного кодексу України, Господарського кодексу України, строки повернення кредиту та те, що постановою Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 року №211 "Про запобігання поширенню на території України коронавірусу COVID-19" на усій території України встановлено з 12.03.2020 року карантин, судова колегія наголошує, що, починаючи з 12.03.2020 року, як позичальника, так і поручителя звільнено від обов`язку сплати пені за прострочення повернення Банку тіла кредиту та процентів.
Отже, зважаючи на вищенаведені приписи чинного законодавства, які обмежують період нарахування штрафних санкцій, в тому числі і пені, що підлягає стягненню із суб`єкта господарювання у зв`язку з порушенням ним господарського зобов`язання в період карантину, апеляційний господарський суд дійшов висновку, що в задоволенні позовних вимог Банку про стягнення з відповідачів у справі у солідарному порядку пені слід відмовити, оскільки період нарахування пені збігається із періодом карантину, запровадженого на території України.
З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що висновок суду першої інстанції про  наявність правових підстав для задоволення позову в частині солідарного стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю “ПОЛІБУД ЛІФТ”, м. Одеса, ОСОБА_1 , Одеська обл., с. Нерубайське на користь Акціонерного товариства “ТАСКОМБАНК”, м. Київ суми нарахованої пені за невиконання господарських зобов`язань за кредитним договором у розмірі 5615 грн. 98 коп.  є помилковим та потребує скасування з прийняттям в цій частині нового рішення про відмову.
Відповідно до діючого законодавства обґрунтованим визнається рішення, в якому повно відображені обставини, які мають значення для даної справи, висновки суду про встановлені обставини є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими у судовому засіданні.
Рішення суду має прийматися у цілковитій відповідності з нормами матеріального та процесуального права та фактичними обставинами справи, з достовірністю встановленими судом, тобто з`ясованими шляхом дослідження та оцінки судом належних та допустимих доказів у конкретній справі.
Відповідно до ст. 236 Господарського процесуального кодексу України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Відповідно до ч. 1 ст. 277 Господарського процесуального кодексу України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: нез`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, встановленим обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Приймаючи до уваги вищенаведені обставини справи в їх сукупності, судова колегія вважає, що аргументи, викладені в апеляційній скарзі, частково знайшли свої підтвердження під час апеляційного перегляду оскаржуваного рішення, оскаржуване рішення прийнято судом першої інстанції без належного з`ясування всіх обставин, що мають значення для справи, що призвело до прийняття судом першої інстанції невірного висновку про задоволення позовних вимог в повному обсязі, з огляду на що рішення суду підлягає скасуванню з прийняттям нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог в частині стягнення з відповідачів у справі суми нарахованої пені із залишенням без змін рішення в іншій частині.
Враховуючи вищевикладене, Південно-західний апеляційний господарський суд вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_1 , Одеська обл., с. Нерубайське на рішення Господарського суду Одеської області від 10.05.2022 року у справі №916/2572/21 потребує часткового задоволення, а оскаржуване рішення у даній справі – часткового скасування з прийняттям нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог Акціонерного товариства “ТАСКОМБАНК”, м. Київ щодо стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю “ПОЛІБУД ЛІФТ”, м. Одеса, ОСОБА_1 , Одеська обл., с. Нерубайське на користь Акціонерного товариства “ТАСКОМБАНК”, м.Київ суми нарахованої пені за невиконання господарських зобов`язань за кредитним договором у розмірі 5615 грн. 98 коп. із залишенням без змін рішення суду першої інстанції в іншій частині.
Відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору за апеляційний перегляд судового рішення покладаються на сторони пропорційно задоволеним вимогам. 
Керуючись ст. 129, 240, 269, 270, 275, 277, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

          Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , Одеська обл., с. Нерубайське на рішення Господарського суду Одеської області від 10.05.2022 року у справі №916/2572/21 – задовольнити частково.
          Рішення Господарського суду Одеської області від 10.05.2022 року у справі №916/2572/21 – скасувати частково.
          Відмовити у позовних вимогах Акціонерного товариства “ТАСКОМБАНК”, м. Київ до Товариства з обмеженою відповідальністю “ПОЛІБУД ЛІФТ”, м. Одеса та до ОСОБА_1 , Одеська область, с. Нерубайське про стягнення пені в розмірі 5 615 грн. 98 коп.
          В іншій частині рішення Господарського суду Одеської області від 10.05.2022 року у справі №916/2572/21 – залишити без змін.
          Стягнути з Акціонерного товариства “ТАСКОМБАНК” (01032, м. Київ, вул. С. Петлюри, б.30, код ЄДРПОУ 09806443) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 ) судовий збір за подання апеляційної скарги у розмірі 126 грн. 36 коп. 
          Доручити Господарському суду Одеської області видати відповідний наказ.
          Постанова суду є остаточною і не підлягає оскарженню, крім випадків, передбачених у п. 2 ч. 3 ст. 287 Господарського процесуального кодексу України.

          Головуючий суддя 	           Г.І. Діброва	
Судді 	           Н.М. Принцевська	
 	Г.П. Разюк