ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД      
вул. Шолуденка, буд. 1, літера А, м. Київ, 04116, (044) 230-06-58 inbox@anec.court.gov.ua 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"22" листопада 2022 р.           Справа№ 910/21133/21
Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: 
головуючого:           Шапрана  В.В.
суддів:            Буравльова  С.І. 
          Андрієнка  В.В. 
 
секретар судового засідання Місюк О.П.
за участю представників:
позивача - Балика А.М.;
відповідача - Прилєпов О.А.

розглянувши матеріали апеляційної скарги  Приватного акціонерного товариства "Національна енергетична компанія "Укренерго" на рішення Господарського суду міста Києва від 12.09.2022 

у справі №910/21133/21 (суддя - Грєхова О.А.)          
за позовом Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" в особі Відокремленого підрозділу "Енергоатом-Трейдинг" Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом"
до Приватного акціонерного товариства "Національна енергетична компанія "Укренерго"
про стягнення грошових коштів

ВСТАНОВИВ:

Державне підприємство "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" в особі Відокремленого підрозділу "Енергоатом-Трейдинг" Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Приватного акціонерного товариства "Національна енергетична компанія "Укренерго" про стягнення 50553682,97 грн.
Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем зобов`язань за договором про врегулювання небалансів електричної енергії №0063-01012/21-150-08-19-00025 від 17.04.2019 в частині дотримання строків оплати вартості небалансів електричної енергії за І-ІІІ декади листопада 2020 року, у зв`язку з чим відповідачу нараховано 3% річних у розмірі 11312038,74 грн та інфляційні втрати у сумі 39241644,23 грн.
Ухвалою Господарського суду міста Києва від 24.12.2021 вирішено здійснювати її розгляд за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче засідання. 
Рішенням Господарського суду міста Києва від 12.09.2022 у справі №910/21133/21 позов задоволено повністю. 
Дане рішення мотивовано тим, що Приватне акціонерне товариство "Національна енергетична компанія "Укренерго" свій обов`язок з оплати виставлених позивачем рахунків-фактур виконало з порушенням строків на оплату, визначених Правилами ринку,  затверджених постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 14.03.2018 №307. Також, перевіривши наданий позивачем розрахунок заявлених до стягнення 3% річних та інфляційних втрат, суд визнав його правомірним та обґрунтованим.
Не погоджуючись із вказаним рішенням, Приватне акціонерне товариство "Національна енергетична компанія "Укренерго" звернулося до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, згідно якої просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 12.09.2022 у справі №910/21133/21 та ухвалити нове рішення, яким відмовити в позові повністю.  
Апеляційна скарга відповідача мотивована тим, що оскаржуване рішення суду прийняте за неповного з`ясування обставин справи та з порушенням приписів процесуального права.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги відповідач зазначив, що відповідно до п. 7.7.4 Правил ринку оплата платіжного документа з банківського рахунку АР (адміністратора розрахунків, відповідача) на банківський рахунок учасника ринку (позивача) здійснюється протягом чотирьох банківських днів з дати направлення рахунка. Проте, в своїх розрахунках 3% річних та інфляційних втрат позивач вказував не день направлення рахунка позивачем, а день його розміщення (формування) у системі управління ринком. Відтак позивач штучно збільшив період "прострочення".
Скаржник також акцентував увагу на тому, що розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається, виходячи із суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений Державною службою статистики України, за період прострочення, починаючи з місяця, наступного за місяцем, в якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), в якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в яких індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція). Індекс інфляції нараховується не на кожну дату місяця, а за місяць (висновки Верховного Суду, викладені в постановах від 24.10.2018 у справі №910/19576/17, від 22.01.2019 у справі №905/305/18); якщо прострочення відповідачем виконання зобов`язання з оплати становить менше місяця, то в такому випадку виключається застосування до відповідача відповідальності, передбаченої ч. 2 ст. 625 ЦК України, і стягнення інфляційних втрат за такий місяць (висновки Верховного Суду, викладені в постановах від 24.04.2019 у справі №910/5625/18, від 10.07.2019 у справі №910/21564/16); розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається за прострочення, що триває повний місяць, поки існує борг (висновки Верховного Суду, викладені в постановах від 13.02.2019 у справі №924/312/18, від 30.01.2019 у справі №922/175/18). Проте, на думку скаржника, суд першої інстанції наведених висновків щодо застосування ст. 625 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), не врахував.
Крім того, на переконання відповідача, суд першої інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норми права без урахування висновків щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у постановах Верховного Суду від 30.04.2020 у справі №914/1001/19, від 03.04.2020 у справі №920/653/19 стосовно того, що сплата 3% річних від простроченої суми, так само як і інфляційні нарахування, є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредиторові. Скаржник наполягає на тому, що враховуючи особливий порядок розрахунків на ринку електричної енергії та вимоги ст. 75 Закону України «Про ринок електричної енергії», відповідач не може користуватись коштами на рахунку зі спеціальним режимом використання, адже і джерела надходжень на вказаний рахунок, і напрямки сплати коштів з такого рахунку визначено законом. Враховуючи неможливість використання відповідачем коштів, належних до сплати позивачу, Приватне акціонерне товариство "Національна енергетична компанія "Укренерго" вважає необґрунтованим нарахування інфляційних втрат і 3% річних на підставі ч. 2 ст. 625 ЦК України.
Стверджуючи про порушення місцевим господарським судом норм процесуального права відповідач відмітив, що судом безпідставно відмовлено у прийнятті письмових пояснень поданих до суду 30.08.2022. Разом з тим скаржник зауважує, що місцевий господарський суд відмовивши у задоволенні клопотання відповідача про відкладення розгляду справи, не дозволив реалізувати останньому право брати участь у судовому засіданні, чим були порушенні процесуальні права відповідача, а саме п. 2 ч. 1 ст. 42 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України).
Відповідно до  Витягу з протоколу  автоматизованого розподілу судової справи між суддями Північного апеляційного господарського суду від 04.10.2022 апеляційну скаргу у справі №910/21133/21 передано на розгляд колегії суддів у складі: Шапран В.В. (головуючий суддя (суддя-доповідач), Андрієнко В.В., Буравльов С.І.
Перевіривши матеріали апеляційної скарги Приватного акціонерного товариства "Національна енергетична компанія "Укренерго" суддею-доповідачем виявлено недоліки скарги, а саме відсутність доказів сплати судового збору за її подання у встановлених законом порядку та розмірі, у зв`язку з чим ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 12.10.2022 апеляційну скаргу у справі №910/21133/21 залишено без руху на підставі ч. 2 ст. 260 ГПК України та надано заявникові строк на усунення недоліків апеляційної скарги.
Після усунення недоліків апеляційної скарги, ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 27.10.2022 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Приватного акціонерного товариства "Національна енергетична компанія "Укренерго" на рішення Господарського суду міста Києва від 12.09.2022 у справі №910/21133/21, справу призначено до розгляду на  22.11.2022, надано позивачу строк для надання відзиву на апеляційну скаргу.
15.11.2022 до суду апеляційної інстанції від позивача надійшов відзив на апеляційну скаргу, згідно якого, посилаючись на законність і обґрунтованість оскаржуваного судового рішення, останній просить залишити його без змін, апеляційну скаргу - без задоволення.
Позивач наголошує, що в силу положень Закону України «Про ринок електричної енергії» та Правил ринку виставлення відповідних рахунків відбувається через систему управління ринком. Посилання відповідача на поточний рахунок зі спеціальним режимом використання, відсутності на ньому коштів є безпідставним, оскільки згідно ч. 1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.
У судовому засіданні 22.11.2022 представники сторін надали пояснення по суті спору. 
Представник відповідача підтримав доводи апеляційної скарги, просив їх задовольнити, оскаржуване рішення суду скасувати та відмовити в задоволенні позовних вимог. Представник позивача заперечував проти доводів апеляційної скарги з підстав викладених у відзиві на апеляційну скаргу, просив її відхилити, оскаржуване рішення суду залишити без змін.
Відповідно до ст.  269, ч. 1 ст. 270 ГПК України  суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. У суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених при перегляді справ в порядку апеляційного провадження.
Розглянувши матеріали справи, дослідивши представлені докази в їх сукупності, заслухавши пояснення представників сторін, перевіривши правильність застосування місцевим господарським судом норм матеріального та процесуального права, Північний апеляційний господарський суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення апеляційної скарги в межах викладених скаржником доводів та вимог, виходячи з наступного.
Зі встановлених матеріалів справи вбачається, що позивач є учасником ринку електричної енергії та здійснює діяльність на підставі ліцензії на право провадження господарської діяльності з постачання електричної енергії споживачу.
Відповідач є оператором системи передачі на якого, зокрема, покладені функції адміністратора розрахунків. 
Згідно із ст. 52 Закону України "Про ринок електричної енергії" адміністратор розрахунків, забезпечує організацію роботи ринку електричної енергії відповідно до цього Закону, Правил та Кодексу комерційного обліку.
Статтею 4 Закону України "Про ринок електричної енергії" передбачено, що учасники ринку електричної енергії провадять свою діяльність на ринку електричної енергії на договірних засадах. Для забезпечення функціонування ринку електричної енергії укладаються договори про врегулювання небалансів.
Відповідно до ч. 3 ст. 3 Закону України "Про ринок електричної енергії" обов`язковою умовою участі в ринку електричної енергії (крім споживачів, які купують електроенергію за договором постачання електричної енергії споживачу) є укладення договору про врегулювання небалансів з оператором системи передачі.
Згідно з п. 46 ст. 1 Закону України "Про ринок електричної енергії" небаланс електричної енергії - це розрахована відповідно до правил ринку для кожного розрахункового періоду різниця між фактичними обсягами відпуску або споживання, імпорту, експорту електричної енергії сторони, відповідальної за баланс, та обсягами купленої і проданої електричної енергії, зареєстрованими відповідно до правил ринку.
За приписами ч. 1 ст. 68 Закону України "Про ринок електричної енергії" в Україні функціонує єдиний балансуючий ринок.
Частиною п`ятою статті 70 Закону України "Про ринок електричної енергії" передбачено, що типовий договір про врегулювання небалансів електричної енергії затверджується Регулятором.
Відповідно до ч. 72 ст. 1 Закону України "Про ринок електричної енергії" регулятор - Національна комісія, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг (далі - НКРЕКП).
Порядок розрахунку обсягів, ціни та вартості небалансів електричної енергії визначається Правилами ринку (далі - Правила), затверджених постановою НКРЕКП №307 від 14.03.2018.
Згідно з п. 1.3.2 Правил для суб`єктів господарювання, визначених у підпункті 1.2.1 глави 1.2 цього розділу (крім споживачів, які купують електроенергію за договором постачання електричної енергії споживачу) обов`язковою умовою участі на ринку електричної енергії є укладення договору про врегулювання небалансів електричної енергії з оператором системи передачі (ОСП), що є договором приєднання, типова форма якого наведена в додатку 1 до цих Правил. Учасники ринку укладають договір про врегулювання небалансів електричної енергії шляхом приєднання до договору.
Пунктом 1.3.5 Правил передбачено, що кандидат в учасники ринку, який бажає здійснювати операції на ринку електричної енергії України, повинен надати ОСП (у якості адміністратора розрахунків (АР) належним чином заповнену заяву-приєднання до договору про врегулювання небалансів електричної енергії, що є додатком 2 до цих Правил.
Відповідно до розділу 1.2 Правил позивач (електропостачальник) і відповідач є учасниками ринку.
Як вірно встановлено судом першої інстанції, 17.04.2019 між Державним підприємством "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" в особі Відокремленого підрозділу "Енергоатом-Трейдинг" Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" (СВБ - сторона, відповідальна за баланс) та Приватним акціонерним товариством "Національна енергетична компанія "Укренерго" (ОСП - оператор системи передачі) на підставі заяви Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" від 17.04.2019 №0063-01012/21-150-08-19-00025 укладено договір про врегулювання небалансів електричної енергії, за умовами пункту 1.1 якого цей договір є договором приєднання, у розумінні ст. 634 ЦК України, умови якого мають бути прийняті іншою стороною не інакше, як шляхом приєднання до запропонованого договору в цілому.
Наказом відповідача від 06.03.2020 №85 затверджено умови договору про врегулювання небалансів електричної енергії у відповідності до Правил зі змінами та доповненнями, внесеними постановою НКРЕКП від 28.02.2020 №516.
Згідно з п. п. 1.2-1.4 договору сторона, що приєднується, набуває статусу учасника ринку та здійснює свою діяльність у якості СВБ. СВБ врегульовує небаланси електричної енергії, що склалися в результаті діяльності її балансуючої групи на ринку електричної енергії, або передає свою відповідальність за небаланси електричної енергії іншій СВБ шляхом входження до її балансуючої групи. ОСП врегульовує небаланси електричної енергії з СВБ у порядку, визначеному Законом України "Про ринок електричної енергії" та Правилами ринку.
Пунктами 2.1, 2.2 договору унормовано, що вартість небалансів електричної енергії та суми платежів, що передбачені до сплати зі сторони СВБ та ОСП, розраховуються адміністратором розрахунків (АР) для кожного розрахункового періоду доби відповідно до Правил ринку. Оплата платежів відповідно до цього договору здійснюється з урахуванням податків та зборів, передбачених діючим законодавством. Порядок розрахунку обсягів, ціни та вартості небалансів електричної енергії визначається Правилами ринку.
При невиконанні або неналежному виконанні умов цього договору сторони несуть відповідальність, передбачену цим договором, Правилами ринку, Кодексом системи передачі, затвердженим постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, від 14 березня 2018 року №309,  Законом  та чинним законодавством України (п. 3.1 договору). 
Відповідно до п. 5.1 договору виставлення рахунків та здійснення платежів щодо оплати вартості небалансів, визначеної главою 2 цього договору, відбувається відповідно до процедур та графіків, передбачених Правилами ринку, та згідно з умовами цього договору.
Подання платіжних документів здійснюється сторонами відповідно до Правил ринку (п. 5.6 договору).
Договір набирає чинності з дати реєстрації ОСП СВБ відповідно до її заяви-приєднання до цього договору і є чинним до 31 грудня включно року, у якому була надана заява-приєднання (п. 9.1 договору).
На виконання умов укладеного договору позивач поставив, а відповідач отримав електричну енергію для врегулювання небалансів в обсягах 536287,169 Мвт/год, загальною вартістю 536457101,08 грн з ПДВ, що підтверджується актом купівлі-продажу електричної енергії для врегулювання небалансів та сплати інших платежів №ВН/20/11-№0063 від 30.11.2020, долученим до матеріалів справи.
АР сформував у Системі розрахунків за небаланси електричної енергії (далі - Система) рахунки-фактури за договором за І-ІІІ декади листопада 2020 року, однак відповідач прострочив здійснення оплати таких рахунків. Додатково такі рахунки надсилались відповідачем у паперовому вигляді.
Відтак спір у справі виник у зв`язку з тим, що відповідач, на думку позивача, прострочив здійснення оплати таких рахунків, у зв`язку з чим йому нараховано 3% річних та інфляційні втрати за період прострочення.
За змістом  ст. 193 Господарського кодексу України   суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.
Згідно зі ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог законодавства, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Згідно з частиною першою ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Положеннями ст. 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Відповідно до ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.
Згідно із ст. 662 ЦК України продавець зобов`язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу.
За ст. 692 ЦК України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.
Як передбачено п. 1.1.1 Правил ці Правила визначають порядок реєстрації учасників ринку, порядок та вимоги до забезпечення виконання зобов`язань за договорами про врегулювання небалансів електричної енергії, правила балансування, правила функціонування ринку допоміжних послуг, порядок проведення розрахунків на балансуючому ринку та ринку допоміжних послуг, порядок виставлення рахунків, порядок внесення змін до цих Правил, положення щодо функціонування ринку при виникненні надзвичайної ситуації в об`єднаній енергетичній системі України.
Згідно з п. 1.1.2 Правил система управління ринком - це програмно-інформаційний комплекс, що включає низку підсистем, що забезпечують управління всіма необхідними базами даних, реєстрами та виконання розрахунків, що визначені цими Правилами.
Пунктом 1.11.1 Правил передбачено, що за допомогою системи управління ринком здійснюється управління всіма процесами, зокрема, виконанням необхідних розрахунків, реєстрацією ринкових даних і результатів. Система управління ринком забезпечує: 1) прогнозування загального навантаження; 2) проведення аукціонів на придбання допоміжних послуг (ДП); 3) повідомлення результатів аукціонів на ДП; 4) адміністрування графіків виробництва/споживання; 5) подання пропозицій на балансуючу електричну енергію; 6) проведення розрахунків за небаланси електричної енергії; 7) видачу ОСП команд з балансування в режимі реального часу ППБ; 8) проведення розрахунків на ринку (виконання всіх розрахункових процесів), включаючи адміністрування остаточних позицій СВБ та розрахунку розмірів дебетів/кредитів рахунків учасників ринку; 9) обмін інформацією з учасниками ринку і функціонування необхідних баз даних; 10) ведення реєстрів учасників ринку з можливістю зазначення відповідних ролей; 11) інтерфейс і зв`язок з програмним забезпеченням ринку "на добу наперед" (РДН) і внутрішньодобового ринку (ВДР), якими управляє оператор ринку (ОР); 12) інтерфейс і зв`язок з системою прогнозування виробництва електричної енергії з виробниками, що здійснюють виробництво електричної енергії із використанням альтернативних джерел енергії (ВДЕ), що продають електричну енергію гарантованому покупцю за "зеленим" тарифом, що працює в режимі, близькому до реального часу, управління якою здійснює гарантований покупець; 13) адміністрування комерційного обліку; 14) інтерфейс з системою диспетчерського управління і збору даних (SCADA); 15) інтерфейс та зв`язок з платформою моніторингу Регулятора;16) інтерфейс та зв`язок з платформою прозорості ENTSO-E.
Відповідно до п. 1.11.8 Правил АР надає кожному учаснику ринку через його персональний кабінет доступ до записів даних розрахунків, що створив АР щодо цього учасника ринку, відповідно до інструкції з користування системою управління ринком.
Пунктом 7.3.1 Правил передбачено, що АР на щоденній основі надсилає платіжний документ кожній СВБ із зазначенням суми, що СВБ зобов`язана сплатити АР, або суми, що АР зобов`язаний сплатити СВБ через її небаланси електричної енергії протягом відповідного періоду.
З матеріалів справи слідує, що у Системі розрахунків за небаланси електричної енергії АР розмістив відомості щодо обсягу та вартості небалансів електричної енергії за період І-ІІІ декади листопада 2020 року (рахунки-фактури: №№1611202000252, 1611202000570, 1611202000889, 1611202001208, 1611202001525, 1611202001838, 1611202002152, 16112020002466, 1611202002779, 1611202003092 від 16.11.2020; №№2611202000255, 2611202000568, 2611202000879, 2611202001192, 2611202001507, 2611202001821, 2611202002134, 2611202002448, 2611202002761, 2611202003072 від 26.11.2020; №№412202003003, 412202002698, 412202002391, 412202002084, 412202001778, 412202001471, 412202001162, 412202000856, 412202000549, 412202000242 від 04.12.2020), що мали бути сплачені зі сторони відповідача на користь СВБ (позивача).
Відповідно до п. 7.6.4 Правил оплата платіжного документа з банківського рахунку АР на банківський рахунок учасника ринку здійснюється протягом чотирьох банківських днів з дати направлення рахунка.
Таким чином, колегія суддів зауважує, що обов`язком щодо формування, надсилання платіжних документів та здійснення розрахунків між учасниками ринку, зокрема, між Державним підприємством "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" в особі Відокремленого підрозділу "Енергоатом-Трейдинг" Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" та Приватним акціонерним товариством "Національна енергетична компанія "Укренерго", в Системі наділений саме адміністратор розрахунків.
Отже, у розумінні положень Правил ринку, з урахуванням змісту укладеного договору, направлення (надсилання, виставлення) рахунків на оплату учасникам ринку здійснюється адміністратором розрахунків через систему управління ринком, зокрема, систему розрахунків за небаланси електричної енергії.
Тобто, враховуючи п. 7.6.4 Правил, строк на оплату платіжного документа здійснюється протягом чотирьох днів саме з дати направлення рахунків АР у Системі, позаяк ані Правилами, ані умовами договору не передбачено направлення рахунків у інший спосіб, як-то, засобами поштового зв`язку або електронною поштою, як помилково зазначає відповідач. Вказана правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 13.09.2022 у справі №910/8901/20.
За наведеного, твердження відповідача про штучне збільшення позивачем періоду прострочення внаслідок обчислення такого періоду з дати формування рахунків у системі управління ринком є безпідставними, оскільки  колегія суддів вважає належним їх направлення (формування) АР у системі розрахунків за небаланси електричної енергії.
Відповідно до  ст. 611 ЦК України, в разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.
Згідно з ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних з простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
За змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування останнім утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.
До позовної заяви Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" в особі Відокремленого підрозділу "Енергоатом-Трейдинг" Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" долучено детальний розрахунок 3% річних та інфляційних втрат, з якого слідує, що розрахунок здійснено від кожного рахунку-фактури з урахуванням періодів заборгованості.
Контррозрахунку нарахованих фінансових санкцій відповідачем суду надано не було. Натомість, скаржник вказує на те, що наданий позивачем розрахунок заявлених до стягнення сум інфляційних втрат є невірним, оскільки у разі якщо прострочення виконання зобов`язання з оплати становить менше місяця, то у такому випадку виключається застосування відповідальності, передбаченої ч. 2 ст. 625 ЦК України, а тому розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається за прострочення, що триває повний місяць, поки існує борг. Вказуючи на помилковість розрахунків скаржник посилається на правові висновки, викладені у постановах Верховного Суду від 24.10.2018 у справі №910/19576/17, від 22.01.2019 у справі №905/305/18, від 24.04.2019 у справі №910/5625/18, від 10.07.2019 у справі №910/21564/16, від 13.02.2019 у справі №924/312/18, від 30.01.2019 №922/175/18.
Колегія суддів дослідивши наданий позивачем розрахунок інфляційних нарахувань, погоджується із судом першої інстанції про його обґрунтованість та вірність, тоді як наведені твердження скаржника суд визнає помилковими виходячи з того, що відповідно до правової позиції, яка викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду у справі №755/10947/17, суди під час вирішення тотожних спорів мають враховувати саме останню правову позицію Верховного Суду. Позиція, яка викладена у постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 20.11.2020 у справі №910/13071/19, є більш пізньою у часі у порівнянні з тими правовими позиціями, якими обґрунтовано доводи апеляційної скарги, а, отже, саме цю правову позицію  суд апеляційної інстанції враховує та зазначає, що при прийняті оскаржуваного судового рішення місцевим господарським судом враховано висновки Верховного Суду, викладені у постанові від 20.11.2020 у справі №910/13071/19, згідно з якою сума боргу, внесена за період з 1 до 15 числа включно відповідного місяця, індексується за період з урахуванням цього місяця, а якщо суму внесено з 16 до 31 числа місяця, то розрахунок починається з наступного місяця. За аналогією, якщо погашення заборгованості відбулося з 1 по 15 число включно відповідного місяця - інфляційна складова розраховується без урахування цього місяця, а якщо з 16 до 31 числа місяця - інфляційна складова розраховується з урахуванням цього місяця.
За наведеного, вимоги позивача про стягнення з відповідача інфляційних втрат у розмірі 39241644,23 грн правомірно задоволено місцевим господарським судом.
Здійснивши перевірку поданого позивачем розрахунку 3% річних та інфляційних втрат суд апеляційної інстанції погоджується з судом першої інстанції та вважає, що він є арифметично вірним та здійсненим у відповідності до приписів чинного законодавства та в межах визначеного позивачем періоду прострочення з урахуванням правових висновків Верховного Суду, викладених у постанові від 13.06.2018 року у справі №922/1008/16 (стосовно того, що день фактичної сплати суми заборгованості не включається в період часу, за який здійснюється стягнення інфляційних нарахувань та 3% річних), тому вказані вимоги позивача про стягнення з відповідача 3 % річних у розмірі 11312038,74 грн також обґрунтовано задоволені місцевим господарським судом.
Щодо посилання скаржника на неврахування судом першої інстанції правових висновків, викладених у постановах Верховного Суду від 30.04.2020 у справі №914/1001/19, від 03.04.2020 у справі №920/653/19, суд зазначає слідуюче.
За змістом апеляційної скарги, доводи скаржника в цій частині ґрунтуються на правовій позиції щодо неможливості застосування до спірних правовідносин приписів  ст. 625 ЦК України  у зв`язку зі специфікою правового регулювання розрахунків на балансуючому ринку електричної енергії.
Разом з тим, оскільки в ході розгляду даного спору встановлено прострочення відповідачем оплати рахунків за небаланси електричної енергії, то ч. 2 ст. 625 ЦК України підлягає застосуванню до правовідносин, які виникли у цій справі.
Крім того колегія суддів звертає увагу скаржника, що правовідносини в наведених скаржником справах очевидно не є подібними зі справою, що розглядається, з огляду на предмет і підстави заявлених позовних вимог, характер (зміст) спірних правовідносин.
Так, у даній справі та у справах, на які посилається скаржник, суди дійшли відповідних висновків не у зв`язку з неоднаковим застосуванням норми права, а у зв`язку з наявністю різних обставин у таких справах, що формують зміст правовідносин, та їх різної оцінки судами в кожному конкретному випадку. У жодній із наведених відповідачем справ судом касаційної інстанції не досліджувалася специфіка правового регулювання розрахунків на балансуючому ринку електричної енергії, не розглядалося питання використання коштів на рахунку із спеціальним режимом використання, не було з таких підстав відмовлено у стягненні 3 % річних та інфляційних втрат, не встановлювалися фактичні обставини, пов`язані з використанням відповідачами несплачених вчасно коштів, зокрема:
- у справі №914/1001/19 розглядалися позовні вимоги про стягнення пені, 3    % річних та інфляційних втрат через неналежне виконання відповідачем своїх зобов`язань у частині своєчасної оплати наданих послуг за договором на сервісне обслуговування;
- у справі №920/653/19 розглядалися позовні вимоги про стягнення основного боргу, пені, 3    % річних та інфляційних втрат через неналежне виконання відповідачем своїх зобов`язань в частині своєчасної та повної оплати за виконані позивачем роботи за договором на виконання робіт (підряду). 
  З огляду на викладене, доводи скаржника про те, що оскаржуване судове рішення прийнято без урахування висновків щодо застосування норми права в подібних правовідносинах, викладених у постановах Верховного Суду зі справ №914/1001/19 та №920/653/19 не знайшли свого підтвердження.
Посилання скаржника на безпідставне нарахування 3% річних та інфляційних втрат, а також відсутність його вини у виникненні прострочення, з огляду на те, що він міг сплачувати вартість балансуючої електричної енергії виключно з поточного рахунка із спеціальним режимом використання відповідно до Правил ринку та за наявності коштів, що надійшли від інших учасників, колегією суддів відхиляються, оскільки наявність рахунку із спеціальним режимом використання не виключає застосування до споживача відповідальності за прострочення грошового зобов`язання у порядку ч. 2  ст. 625 ЦК України  у вигляді сплати 3% річних та інфляційних втрат. До того ж, під користуванням грошовими коштами розуміється сам факт їх знаходження на рахунку боржника незалежно від виду та особливостей такого рахунку.
Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 16.10.2020 у справі №  903/918/19 та постанові Верховного Суду від 08.02.2022 у справі №910/6635/21.
Що ж до доводів скаржника про порушення місцевим господарським судом норм процесуального права, з огляду на безпідставну відмову у прийнятті письмових пояснень поданих до суду 30.08.2022, суд апеляційної інстанції зазначає наступне.
За приписами ст. 161 ГПК України при розгляді справи судом в порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом.
Заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву (ч. 2 ст. 161 ГПК України).
Відповідно до ст. 165 ГПК України у відзиві відповідач викладає заперечення проти позову.
Крім того, відповідно до ч. 8 ст. 165 ГПК України відзив подається в строк, встановлений судом, який не може бути меншим п`ятнадцяти днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі.
З матеріалів справи слідує, що ухвалою Господарського суду міста Києва від 24.12.2021 було відкрито провадження у даній справі, призначено підготовче засідання та встановлено відповідачу строк на подання відзиву на позовну заяву.
17.01.2022 Приватне акціонерне товариство "Національна енергетична компанія "Укренерго" подало до суду відзив на позовну заяву.
В подальшому, 21.02.2022 відповідачем подано клопотання про долучення доказів.
В судовому засіданні Господарського суду міста Києва від 18.07.2022 закрито підготовче провадження у даній справі та призначено справу до судового розгляду по суті.
Після закриття підготовчого провадження, 30.08.2022 відповідачем подано до суду письмові пояснення, які залишені без розгляду судом з підстав їх подання поза межами процесуального строку.
Колегія суддів зазначає, що в силу ч. 5 ст. 161 ГПК України суд може дозволити учаснику справи подати додаткові пояснення щодо окремого питання, яке виникло при розгляді справи, якщо визнає це необхідним.
Поряд з цим, як вбачається, місцевий господарський суд не надавав можливим позивачу подати будь-які додаткові письмові пояснення в порядку ч. 5 ст. 161 ГПК України.
Разом з цим вказані пояснення відповідача, в яких викладено додаткові пояснення до відзиву, подано поза межами строку, встановленого судом для подання відзиву на позовну заяву, та без клопотання про його продовження і без викладення причин неподання таких додаткових пояснень в межах строку подання відзиву. 
Частиною 2 статті 118 ГПК України встановлено, що заяви, скарги і документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом.
Водночас п. п. 2, 4 ч. 3 ст. 2 ГПК України визначено, що основними засадами (принципами) господарського судочинства є рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом та змагальність сторін.
Суд апеляційної інстанції зазначає, що місцевим господарським судом було створено сторонам належні умови для реалізації своїх прав (провадження у справі відкрито 24.12.2021, підготовче засідання закрито 18.07.2020), а отже, відповідач мав достатньо часу для надання письмових пояснень по справі. 
Враховуючи викладене, місцевий господарський суд дійшов вірного висновку про залишення без розгляду пояснень відповідача, за змістом яких викладено пояснення до відзиву на позовну заяву, оскільки вони подані з порушенням вимог ст. 165 ГПК України та поза межами встановленого судом строку.
Посилання скаржника на допущене судом першої інстанції порушення норм процесуального права, яке не дозволило реалізувати Приватному акціонерному товариству "Національна енергетична компанія "Укренерго" право брати участь у судовому засіданні, чим було порушено його права передбачені п. 2 ч. 1 ст. 42 ГПК України, суд апеляційної інстанції відхиляє, оскільки у судовому засіданні 12.09.2022 клопотання представника відповідача про відкладення розгляду справи розглянуте судом першої інстанції і суд дійшов висновку про відмову у його задоволенні. При цьому слід врахувати, що участь представників учасників справи у судовому засіданні 12.09.2022 не визнавалася судом обов`язковою, у попередньому судовому засіданні оголошувалась перерва, а в ухвалі суду від 25.07.2022 (якою призначено справу до розгляду на 12.09.2022) було рекомендовано учасникам справи взяти участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції.
Окрім того суд апеляційної інстанції наголошує, що відкладення розгляду справи є правом суду та здійснюється ним на власний розсуд, з урахуванням конкретних обставин у справі та у разі визнання причин неявки сторін поважними. Водночас відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною передумовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін учасників справи, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні (стаття 202 ГПК України).
Також колегією суддів враховується, що провадження у даній справі відкрито судом першої інстанції ухвалою суду від 24.12.2021, тоді як оскаржуване рішення ухвалено 12.09.2022 (майже через 9 місяців), тобто сторонам були створені належні умови для надання усіх необхідних доказів, а відповідачем в свою чергу висловлено позицію щодо предмету спору шляхом подання відзиву на позовну заяву. Відтак, доступ до правосуддя відповідача не було обмежено, сторона була почута в межах її заперечень, з урахуванням принципу змагальності.
Відповідно до ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень.
Згідно зі ст. ст. 76, 77 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.
Відповідно до ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
При цьому одним з основних принципів господарського судочинства є принцип змагальності.
Названий принцип полягає в тому, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається на підтвердження чи заперечення вимог.
Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний (близька за змістом правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 18.11.2019 у справі № 902/761/18, від 20.08.2020 у справі № 914/1680/18).
В силу положень ст. 236 ГПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню господарського судочинства. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Вимоги, як і заперечення на них, за загальним правилом обґрунтовуються певними обставинами та відповідними доказами, які підлягають дослідженню, зокрема, перевірці та аналізу. Все це має бути проаналізовано судом як у сукупності (в цілому), так і кожен доказ окремо, та відображено у судовому рішенні.
Європейський суд з прав людини у рішенні в справі "Серявін та інші проти України" вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1  статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод  зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.
За таких обставин суд апеляційної інстанції вважає, що надав відповіді на всі істотні, вагомі та доречні доводи, які викладені скаржником у апеляційній скарзі.
Статтею 276 ГПК передбачено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
З огляду на вказані обставини, здійснивши перевірку та оцінку всіх належних доказів, наявних у матеріалах справи, апеляційний суд вважає, що рішення Господарського суду міста Києва від 12.09.2022 у справі №910/21133/21 прийнято з повним та всебічним дослідженням обставин, які мають значення для справи, а також з дотриманням норм матеріального і процесуального права, у зв`язку з чим апеляційна скарга Приватного акціонерного товариства "Національна енергетична компанія "Укренерго" не підлягає задоволенню. 
У зв`язку з відмовою в задоволенні апеляційної скарги, відповідно до ст. 129 ГПК України, витрати по сплаті судового збору за її подання покладаються на скаржника.

Керуючись ст. ст. 267 - 285 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Національна енергетична компанія "Укренерго" залишити без задоволення.
2. Рішення Господарського суду міста Києва від 12.09.2022 у справі №910/21133/21 залишити без змін.
3. Судові витрати понесені у зв`язку з переглядом справи в суді апеляційної інстанції покласти на Приватне акціонерне товариство "Національна енергетична компанія "Укренерго".
4. Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду у строк двадцять днів з дня складення її повного тексту.

Повний текст постанови складено 25.11.2022. 

Головуючий суддя                                                            В.В. Шапран 

Судді                                                                                С.І. Буравльов

                                                                                В.В. Андрієнко