Номер провадження: 22-ц/813/3490/22 
Справа № 521/1553/21
Головуючий у першій інстанції Леонов О. С.
Доповідач Громік Р. Д.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12.12.2022 року                                                                 м. Одеса
Одеський апеляційний суд у складі:
головуючого – Громіка Р.Д.,
суддів – Драгомерецького М.М., Дришлюка А.І.,
за участю секретаря – Сидоренко А.О.,
розглянувши у спрощеному порядку за відсутністю учасників справи апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Малиновського районного суду м. Одеси від 21 травня 2021 року у справі за скаргою ОСОБА_2 на дії головного державного виконавця Другого Малиновського ВДВС у м. Одесі Південного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Одеса) Скрябіної Анжеліки Ярославівни, за участю заінтересованих осіб ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , Органу опіки та піклування Малиновської районної адміністрації Одеської міської ради,

ВСТАНОВИВ:
1. ОПИСОВА ЧАСТИНА
Короткий зміст скарги на дії державного виконавця.
До Малиновського районного суду м. Одеси звернувся адвокат Пудлінська Л.І., яка діє в інтересах ОСОБА_2 , з скаргою, у якій просила: визнати незаконними (неправомірними) дії Головного державного виконавця Другого Малиновського відділу ДВС у м. Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції ( м. Одеса) Скрябіної А.Я., які проявились в проведенні виконавчих дій в рамках виконавчого провадження №61836565 щодо примусового вселення ОСОБА_2 та її сина - ОСОБА_4 , 2003 року народження, до квартири АДРЕСА_1 за відсутності представників поліції; визнати незаконною та скасувати постанову Головного державного виконавця Другого Малиновського відділу ДВС у м. Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Скрябіної А.Я. від 04 серпня 2020 року про закриття виконавчого провадження №61836565; визнати незаконною (неправомірною) бездіяльність Другого Малиновського відділу ДВС у м. Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), яка проявилась в незабезпеченні дотримання співробітником, Головним державним виконавцем Другого Малиновського відділу ДВС у м. Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Скрябіною А.Я. норм діючого законодавства при здійсненні виконавчого провадження №61836565 за виконавчим листом Малиновського районного суду міста Одеса №521/14791/15-ц від 03 квітня 2020 року про вселення ОСОБА_2 та її неповнолітніх дітей - ОСОБА_4 , 2003 року народження, та ОСОБА_5 , 2013 року народження, в квартиру під АДРЕСА_1 ; зобов`язати суб`єктів оскарження відновити виконавче провадження №61836565 за виконавчим листом Малиновського районного суду міста Одеса №521/14791/15-ц від 03 квітня 2020 року та вселити ОСОБА_2 та її неповнолітніх дітей - ОСОБА_4 , 2003 року народження, та ОСОБА_5 , 2013 року народження, в квартиру під АДРЕСА_1 .
У скарзі ОСОБА_2 , оскаржувались дії та бездіяльність суб`єкта оскарження Другого Малиновського відділу ДВС у м. Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) та Головного державного виконавця Другого Малиновського відділу ДВС у м. Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Скрябіної А.Я. які проявились в наступному: проведенні виконавчих дій в рамках виконавчого провадження №61836565 щодо примусового вселення скаржниці, ОСОБА_2 та її сина - ОСОБА_4 , 2003 року народження, до квартири АДРЕСА_1 за відсутності представників поліції; винесенні постанови Головного державного виконавця Другого Малиновського відділу ДВС у м. Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Скрябіної А.Я. від 04 серпня 2020 року про закриття виконавчого провадження №61836565; незабезпеченні дотримання Головним державним виконавцем Другого Малиновського від ділу ДВС у м. Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Скрябіною А.Я. норм діючого законодавства при здійсненні виконавчого провадження №61836565 за виконавчим листом Малиновського районного суду міста Одеса №521/14791/15-ц від 03 квітня 2020 року про вселення ОСОБА_2 та її неповнолітніх дітей - ОСОБА_4 , 2003 року народження та ОСОБА_5 , 2013 року народження в квартиру під АДРЕСА_1 .
В момент начебто вселення Головний державний виконавець Другого Малиновського відділу ДВС у м. Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції ( м. Одеса) Скрябіна А.Я., зайшла на кухню квартири АДРЕСА_1 та стала за столом заповнювати документи, тоді як присутня в квартирі ОСОБА_6 стала кидатись на скаржницю з кулаками та наносити удари на різні частини тіла, вона схопила її за волосся та ударила об стіл . Після чого ОСОБА_2 інтуїтивно відступила назад в коридор. В цей час з житлової кімнати вискочив боржник, ОСОБА_7 та бризнув ОСОБА_2 в обличчя якимось препаратом. З несподіванки ОСОБА_2 вдарилась об шафу, дверка якої впала на державного виконавця Скрябіну А.Я. Після чого ОСОБА_6 та ОСОБА_7 стали бити ОСОБА_2 в різні частини тулуба та душити, завдавши численних тілесних ушкоджень в результаті чого вона втратила свідомість. Після чого ОСОБА_2 прийшла до тями вже в лікувальному закладі де їй було діагностовано черепно-мозкову травму, струс головного мозку, різану рану на лівому передпліччі (шви накладено в лікувальному закладі).

Короткий зміст ухвали суду першої інстанції.
Ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 21 травня 2021 року скаргу ОСОБА_2 на дії головного державного виконавця Другого Малиновського ВДВС у м. Одесі Південного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Одеса) Скрябіної А.Я., за участю заінтересованої особи ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , Органу опіки та піклування Малиновської районної адміністрації Одеської міської ради, задоволено частково. Визнано неправомірною та скасовано постанову головного державного виконавця Другого Малиновського ВДВС у м. Одесі Південного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Одеса) Скрябіної А.Я. від 04 серпня 2020 року про закінчення виконавчого провадження №61836565. Зобов`язано головного державного виконавця Другого Малиновського ВДВС у м. Одесі Південного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Одеса) Скрябіну А.Я. відновити виконавче провадження №61836565 за виконавчим листом Малиновського районного суду м. Одеси №521/14791/15-ц від 03 квітня 2020 року. В інших вимогах скарги відмовлено.

Короткий зміст та доводи апеляційної скарги. 
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати оскаржувану ухвалу суду першої інстанції в частині визнання неправомірною, скасування постанови та зобов`язання вчинити певні дії та постановити нову ухвалу, якою відмовити в задоволенні скарги на дії державного виконавця, посилаючись на порушення судом норм процесуального та матеріального права.
Апеляційна скарга обґрунтована тим, що судом першої інстанції не в повному обсязі досліджено матеріали справи та зроблено помилкові висновки про часткове задоволення скарги відмову у задоволенні заяви.

Сповіщення сторін.
Про судове засідання, призначене на 23 листопада 2022 року, сторони були належним чином сповіщені про дату, час та місце слухання справи. 
23 листопада 2022 року на адресу Одеського апеляційного суду надійшло клопотання адвоката Швець К.О., яка діє в інтересах ОСОБА_1 , про відкладення розгляду справи, яка вмотивована тим, що наразі безпосередня участь скаржника та його представника у судовому засіданні неможлива, однак скаржник бажає приймати участь у розгляді справи в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів. 
Розглянувши заяву про відкладення розгляду справи, апеляційний суд дійшов висновку про відмову у її задоволенні з огляду на таке.
Відповідно до ст. 372 ЦПК України суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано судом поважними. Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи. 
Європейський суд з прав людини в рішенні від 7 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії» зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання. 
Якщо представники сторін чи інших учасників судового процесу не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи, він може вирішити спір по суті. Основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні. 
Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 01 жовтня 2020 року у справі №361/8331/18. 
Таким чином, поважність причин відкладення судом апеляційної інстанції не встановлена, заявник реалізував своє право на викладення відповідних аргументів та, зважаючи на межі розгляду справи в суді апеляційної інстанції (стаття 367 ЦПК України), судова колегія дійшла висновку про можливість розгляду справи за відсутністю сторін у справі. 
Судом апеляційної інстанції у межах апеляційного провадження не приймалось рішення про виклик осіб, які беруть участь у справі, для надання пояснень у справі, і такої необхідності колегія суддів не вбачає, тому підстав для розгляду справи з обов`язковою участю сторін суд апеляційної інстанції не знаходить. 
Додатково апеляційний суд зауважує, що заявники та їх представники не були позбавлені можливості вжити заходів для забезпечення участі у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду із застосуванням власних технічних засобів завчасно, оскільки про проведення судового засідання 16 листопада 2022 року були повідомлені 22 вересня 2022 року. 
Аналогічна правова позиція була викладена в постанові Верховного Суду від 17 вересня 2020 року у цивільній справі №727/4257/19.
Згідно із ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. 
Відповідно до ч. 7 ст. 268 ЦПК України рішення суду (повне або скорочене) підписується всім складом суду у день його складення і додається до справи. 
Суддя-учасник колегії Дришлюк І.А. перебував у відпустці з 05 грудня по 06 грудня 2022 року, а суддя-учасник колегії Драгомерецький М.М. перебував у відпустці з 07 грудня по 09 грудня 2022 року, що підтверджується довідками відділу кадрової роботи та управління персоналом. 
Повне судове рішення виготовлено 12 грудня 2022 року, про що зазначено у вступній частині постанови Одеського апеляційного суду.

2. МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА
Позиція апеляційного суду
Заслухавши доповідача, розглянувши матеріали справи і доводи, викладені в апеляційній скарзі, судова колегія вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню за таких підстав.

Мотиви, з яких виходить апеляційний суд, та застосовані норми права
У частині третій статті 3 ЦПК України передбачено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Відповідно до припису ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Згідно із ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
За змістом ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотримання норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданням цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог або заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Так, відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно з ст. 124 Конституції України судові рішення є обов`язковими до виконання на всій території України.
Оскільки рішення суду набрало законної сили, тому воно підлягає обов`язковому виконанню на території України в розумінні положень ст. 18 ЦПК України.
Згідно з ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
Відповідно до ч. 1 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.
Порядок виконання рішення про вселення стягувача врегульований ст. 67 Закону України «Про виконавче провадження».
Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, визначеного частиною шостою статті 26 цього Закону, перевіряє виконання боржником рішення про вселення стягувача. У разі невиконання боржником рішення про вселення стягувача самостійно державний виконавець виконує його примусово. Примусове вселення полягає у забезпеченні державним виконавцем безперешкодного входження стягувача у приміщення, зазначене у виконавчому документі, та його проживання (перебування) в ньому.
Згідно з ч.ч. 3, 4, 5, 6 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець зобов`язаний письмово повідомити боржника і стягувача про день і час примусового вселення. Боржник вважається повідомленим про примусове вселення стягувача, якщо повідомлення надіслано йому за адресою, за якою має здійснюватися вселення, чи іншою адресою, достовірно встановленою державним виконавцем. Відсутність боржника, належним чином повідомленого про день і час примусового вселення, під час виконання рішення про вселення не є перешкодою для вселення стягувача. У разі якщо боржник перешкоджає виконанню рішення про вселення стягувача, державний виконавець накладає на нього штраф та вживає заходів примусового виконання рішення, передбачених цим Законом. Примусове вселення стягувача здійснюється у присутності понятих за участю працівників поліції. Про примусове вселення стягувача державний виконавець складає акт, що підписується особами, які брали участь у виконанні рішення про примусове вселення. У разі подальшого перешкоджання боржником проживанню (перебуванню) стягувача у приміщенні, в яке його вселлено, стягувач має право звернутися до державного виконавця із заявою про відновлення виконавчого провадження. У такому разі державний виконавець має право повторно здійснити примусове вселення стягувача та накласти на боржника штраф у подвійному розмірі відповідно до статті 75 цього Закону. Виконавче провадження не відновлюється і повторне примусове вселення стягувача не здійснюється, якщо особа, яка перешкоджає його проживанню (перебуванню), не є боржником. Питання про вселення стягувача в такому разі вирішується в судовому порядку.
Судом першої інстанції правильно встановлено, що постановою Головного державного виконавця Другого Малиновського відділу ДВС у м. Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Скрябіної А.Я. від 15 квітня 2020 року відкрито виконавче провадження №61836565 за виконавчим листом Малиновського районного суду міста Одеса №521/14791/15-ц від 03 квітня 2020 року про вселення ОСОБА_2 та неповнолітніх дітей - ОСОБА_4 , 2003 року народження та ОСОБА_5 , 2013 року народження в квартиру під АДРЕСА_1 (а.с.33).
20 липня 2020 року Постановою Головного державного виконавця Другого Малиновського відділу ДВС у м. Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Скрябіної А.Я. залучено працівників Малиновського ВП в м. Одесі ГУНП в Одеській області, для забезпечення порядку та фізичного захисту державних виконавців та залучених осіб, при проведені виконавчих дій, які мали проводиться 03 серпня 2020 року о 10.00 год. (а.с.53).
За наслідками проведених виконавчих дій державним виконавцем був складений акт від 03 серпня 2020 року щодо вселення стягувачів.
Відповідно до акту від 03 серпня 2020 року щодо вселення до квартири під АДРЕСА_1 стягувачки, ОСОБА_2 та її дітей ОСОБА_4 , 2003 року народження та ОСОБА_5 , 2013 року народження встановлено, в квартиру зайшли ОСОБА_2 та її син ОСОБА_4 , занесли свої речи. При проведенні виконавчих дій було залучено поліцію - "позивний "Океан-20".
Постановою Головного державного виконавця Другого Малиновського відділу ДВС у м. Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Скрябіної А.Я. від 04 серпня 2020 року провадження №61836565 за виконавчим листом Малиновського районного суду міста Одеса №521/14791/15-ц від 03 квітня 2020 року про вселення ОСОБА_2 та неповнолітніх дітей - ОСОБА_4 , 2003 року народження та ОСОБА_5 , 2013 року народження в квартиру під АДРЕСА_1 закрито з посиланням на його виконання.
Допитаний в суді першої інстанції в якості свідка ОСОБА_4 пояснив суду, що 03 серпня 2020 року під час проведення виконавчих дій відбулося побиття його матері ОСОБА_2 , яка отримала тілесні ушкодження в результаті чого вона втратила свідомість. Головний державний виконавець Другого Малиновського відділу ДВС у м. Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Скрябіна А.Я. залишила місце проведення виконавчих дій безпосередньо зразу ж після того, як в квартирі виникла конфліктна ситуація.
Допитана в судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_8 пояснила суду першої інстанції, що вона була запрошена в якості понятої, в квартирі в якій проводились виконавчі дії вона була двічі нетривалий час. Зразу ж після того, як в квартирі виникла конфліктна ситуація, вона забрала дитину (дочку ОСОБА_9 ) в свою квартиру та потім спустилась для того щоб підписати документи.
Допитана в судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_10 суду пояснила, що в якості понятої вона була запрошена за кілька днів до моменту проведення виконавчих днів "адвокатом Любові Холдаєвої". 03 серпня 2020 року під час проведення виконавчих дій відбулася конфліктна ситуація, в цей час вона знаходилась в коридорі та до квартири не заходила. Головний державний виконавець Другого Малиновського відділу ДВС у м. Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Скрябіна А.Я., залишила приміщення квартири в момент виникнення конфліктної ситуації та поліція приїхала пізніше.
Допитана в судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_6 пояснила суду першої інстанції, що 03 серпня 2020 року під час проведення виконавчих дій відбулася конфліктна ситуація, вона зателефонувала до сестри, щоб та викликала поліцію. При цьому - даний свідок наполягала на тому, що державний виконавець взагалі в квартиру не заходила: " ОСОБА_11 , її син, адвокат. Також даний свідок зазначила, що "Поняті в квартиру не заходили, стояли біля квартир в коридорі. Тільки ОСОБА_12 зайшла, щоб забрати дитину.
Оцінюючи встановлені обставини, аналізуючи письмові докази та покази свідків, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що оскільки під час проведення виконавчих дій відбулася конфліктна ситуація, внаслідок якої ОСОБА_2 отримала тілесні ушкодження в результаті чого вона втратила свідомість та прийшла до тями вже в лікувальному закладі, рішення суду про вселення не може вважатись виконаним належним чином, а дії державного виконавця, щодо складання акту про вселення її разом з дітьми до квартири є передчасним, а тому постанова Головного державного виконавця Другого Малиновського відділу ДВС у м. Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Скрябіної А.Я. від 04 серпня 2020 року провадження №61836565 за виконавчим листом Малиновського районного суду міста Одеса №521/14791/15-ц від 03 квітня 2020 року про вселення ОСОБА_2 та неповнолітніх дітей - ОСОБА_4 , 2003 року народження, та ОСОБА_5 , 2013 року народження, в квартиру під АДРЕСА_1 про закриття виконавчого провадження з посиланням на його виконання є неправомірною і підлягає скасуванню.
Відповідно до ч. 5 ст. 124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України. 
Згідно з п. 9 ч. 3 ст. 129 Конституції України до основних засад судочинства віднесено обов`язковість рішень суду.
Судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.
Конституційним Судом України у Рішенні N 18-рп/2012 від 13 грудня 2012 року зазначено, що виконання судового рішення є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, визначений у законі комплекс дій, спрямованих на захист і поновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави.
Розглядаючи справу N 5-рп/2013 Конституційний Суд України у рішенні від 26 червня 2013 року вказав, що право на судовий захист є конституційною гарантією прав і свобод людини і громадянина, а обов`язкове виконання судових рішень - складовою права на справедливий судовий захист. Отже, виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Згідно з ч. 1 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.
Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.
Згідно з ч. 3 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» Виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право: 1) проводити перевірку виконання боржниками рішень, що підлягають виконанню відповідно до цього Закону; 2) проводити перевірку виконання юридичними особами незалежно від форми власності, фізичними особами, фізичними особами - підприємцями рішень стосовно працюючих у них боржників; 3) з метою захисту інтересів стягувача одержувати безоплатно від державних органів, підприємств, установ, організацій незалежно від форми власності, посадових осіб, сторін та інших учасників виконавчого провадження необхідні для проведення виконавчих дій пояснення, довідки та іншу інформацію, в тому числі конфіденційну; 4) за наявності вмотивованого рішення суду про примусове проникнення до житла чи іншого володіння фізичної особи безперешкодно входити на земельні ділянки, до житлових та інших приміщень боржника - фізичної особи, особи, в якої перебуває майно боржника чи майно та кошти, належні боржникові від інших осіб, проводити в них огляд, у разі потреби примусово відкривати їх в установленому порядку із залученням працівників поліції, опечатувати такі приміщення, арештовувати, опечатувати та вилучати належне боржникові майно, яке там перебуває та на яке згідно із законом можливо звернути стягнення. Примусове проникнення на земельні ділянки, до житлових та інших приміщень у зв`язку з примусовим виконанням рішення суду про виселення боржника та вселення стягувача і рішення про усунення перешкод у користуванні приміщенням (житлом) здійснюється виключно на підставі такого рішення суду; 5) безперешкодно входити на земельні ділянки, до приміщень, сховищ, іншого володіння боржника - юридичної особи, проводити їх огляд, примусово відкривати та опечатувати їх; 6) накладати арешт на майно боржника, опечатувати, вилучати, передавати таке майно на зберігання та реалізовувати його в установленому законодавством порядку; 7) накладати арешт на кошти та інші цінності боржника, зокрема на кошти, які перебувають у касах, на рахунках у банках, інших фінансових установах та органах, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів (крім коштів на єдиному рахунку, відкритому у порядку, визначеному статтею 35-1 Податкового кодексу України, коштів на рахунках платників податків у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, коштів на електронних рахунках платників акцизного податку, коштів на рахунках із спеціальним режимом використання, спеціальних та інших рахунках, звернення стягнення на які заборонено законом), на рахунки в цінних паперах, а також опечатувати каси, приміщення і місця зберігання грошей; 8) здійснювати реєстрацію обтяжень майна в процесі та у зв`язку з виконавчим провадженням; 9) використовувати за згодою власника приміщення для тимчасового зберігання вилученого майна, а також транспортні засоби стягувача або боржника за їхньою згодою для перевезення майна; 10) звертатися до суду або органу, який видав виконавчий документ, із заявою (поданням) про роз`яснення рішення, про видачу дубліката виконавчого документа у випадках, передбачених цим Законом, до суду, який видав виконавчий документ, - із заявою (поданням) про встановлення чи зміну порядку і способу виконання рішення, про відстрочку чи розстрочку виконання рішення; 11) приймати рішення про відстрочку та розстрочку виконання рішення (крім судових рішень), за наявності письмової заяви стягувача; 12) звертатися до суду з поданням про розшук дитини, про постановлення вмотивованого рішення про примусове проникнення до житла чи іншого володіння боржника - фізичної або іншої особи, в якої перебуває дитина, стосовно якої складено виконавчий документ про її відібрання; 13) звертатися до суду з поданням про примусове проникнення до житла чи іншого володіння боржника - фізичної або іншої особи, в якої перебуває майно боржника чи майно та кошти, що належать боржникові від інших осіб; 14) викликати фізичних осіб, посадових осіб з приводу виконавчих документів, що перебувають у виконавчому провадженні. У разі якщо боржник без поважних причин не з`явився за викликом виконавця, виконавець має право звернутися до суду щодо застосування до нього приводу; 15) залучати в установленому порядку понятих, працівників поліції, інших осіб, а також експертів, спеціалістів, а для проведення оцінки майна - суб`єктів оціночної діяльності - суб`єктів господарювання; 16) накладати стягнення у вигляді штрафу на фізичних, юридичних та посадових осіб у випадках, передбачених законом; 17) застосовувати під час примусового виконання рішень фото- і кінозйомку, відеозапис; 18) вимагати від матеріально відповідальних і посадових осіб боржників - юридичних осіб або боржників - фізичних осіб надання пояснень за фактами невиконання рішень або законних вимог виконавця чи іншого порушення вимог законодавства про виконавче провадження; 19) у разі ухилення боржника від виконання зобов`язань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи чи керівника боржника - юридичної особи за межі України до виконання зобов`язань за рішенням або погашення заборгованості за рішеннями про стягнення періодичних платежів; 20) залучати в разі потреби до проведення чи організації виконавчих дій суб`єктів господарювання, у тому числі на платній основі, за рахунок авансового внеску стягувача; 21) отримувати від банківських та інших фінансових установ інформацію про наявність рахунків та/або стан рахунків боржника, рух коштів та операції за рахунками боржника, а також інформацію про договори боржника про зберігання цінностей або надання боржнику в майновий найм (оренду) індивідуального банківського сейфа, що охороняється банком; 22) здійснювати інші повноваження, передбачені цим Законом.
Враховуючи вказане на державну виконавчу службу покладено важливий обов`язок практичної реалізації судового рішення, що набрало законної сили, неналежне, неповне чи несумлінне виконання якого слід вважати порушує вимоги закону, а також нівелює право особи на доступ до суду як такий.
Відповідно до ст.ст. 12, 81 ЦПК України передбачено обов`язок сторін доводити ті обставини, на які вони посилаються, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не можу ґрунтуватися на припущеннях. Такі дії державним виконавцем у відповідності до вимог закону не здійснено, та до суду доказів вказаного також надано не було.
Державним виконавцем не надано суду доказів, що підтверджують вжиття ним всіх можливих та достатніх заходів, спрямованих на примусове виконання рішення суду Малиновського районного суду м. Одеси від 02 червня 2016 року по справі №521/14791/15-ц.
Європейський суд з прав людини в рішенні від 15 жовтня 2009 року у справі «Юрій Миколайович Іванов проти України» (заява №40450/04) встановив, що право на суд, захищене ст. 6 Конвенції прав людини та основоположних свобод, було б ілюзорним, якби національна правова система Високої Договірної Сторони дозволяла, щоб остаточне, обов`язкове для виконання судове рішення залишалося невиконаним на шкоду будь-якій зі сторін (рішення у справі «Горнсбі проти Греції» (Hornsby v. Greece), від 19 березня 1997 року, п. 40, Reports of Judgments and Decisions 1997-II). Ефективний доступ до суду включає право на виконання судового рішення без невиправданих затримок (рішення у справі «Іммобільяре Саффі» проти Італії» (Immobiliare Saffi v. Italy), [GC], N 22774/93, п. 66, ECHR 1999-V). У такому самому контексті відсутність у заявника можливості домогтися виконання судового рішення, винесеного на його користь, становить втручання у право на мирне володіння майном, як це передбачено першим реченням першого пункту статті1Першого протоколу до Конвенції прав людини та основоположних свобод (рішення у справі «Войтенко проти України» (Voytenkov.Ukraine) від 29 червня 2004 року, п. 53).
У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Глоба проти України" no. 15729/07, від 05 липня 2012 року Європейський суд з прав людини повторює, що пункт 1 статті 6 Конвенції, inter alia(серед іншого), захищає виконання остаточних судових рішень, які у державах, що визнали верховенство права, не можуть залишатися невиконаними на шкоду одній зі сторін. Відповідно виконанню судового рішення не можна перешкоджати, відмовляти у виконанні або надмірно його затримувати. Держава зобов`язана організувати систему виконання судових рішень, яка буде ефективною як за законодавством, так і на практиці. Також, Суд зазначає, що саме на державу покладається обов`язок вжиття у межах її компетенції усіх необхідних кроків для того, щоб виконати остаточне рішення суду та, діючи таким чином, забезпечити ефективне залучення усього її апарату. Не зробивши цього, вона не виконає вимоги, що містяться у пункті 1 статті 6 Конвенції. Суд повторює, що сама природа виконавчого провадження вимагає оперативності.
Згідно з ч. 2 ст. 451 ЦПК України у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника).
Згідно з ч. 1 ст. 41 Закону України «Про виконавче провадження» від 02 червня 2016 року передбачено, що у разі якщо постанова виконавця про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа стягувачу визнана судом незаконною чи скасована в установленому законом порядку, виконавче провадження підлягає відновленню за постановою виконавця не пізніше наступного робочого дня з дня одержання виконавцем відповідного рішення. Також суд вважає необхідним зазначити наступне.
Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.
Згідно з ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Враховуючи вищевказані обставини, беручи уваги забезпечення судом ефективного захисту порушених прав стягувача, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що необхідно захистити порушені права стягувача шляхом визнання неправомірною та скасування постанови головного державного виконавця Другого Малиновського ВДВС у м. Одесі Південного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Одеса) Скрябіної А.Я. від 04 серпня 2020 року про закінчення виконавчого провадження №61836565 та зобов`язати головного державного виконавця Другого Малиновського ВДВС у м. Одесі Південного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Одеса) Скрябіну А.Я. відновити виконавче провадження №61836565 за виконавчим листом Малиновського районного суду м. Одеси №521/14791/15-ц від 03 квітня 2020 року.
Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.
Скаржник не довів обставини, на які посилався як на підставу своєї апеляційної скарги, жодного належного та допустимого доказу на спростування висновків суду першої інстанції не надав. 
Наведені в апеляційній скарзі доводи були предметом дослідження в суді першої інстанції із наданням відповідної правової оцінки всім фактичним обставинам справи, яка ґрунтується на вимогах чинного законодавства, і з якою погоджується суд апеляційної інстанції.
Також, щодо доводів скаржника колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що безпідставним є його посилання на положення ч. 6 ст. 67 Закону України «Про виконавче провадження», відповідно до якої у разі подальшого перешкоджання боржником проживанню (перебуванню) стягувача у приміщенні, в яке його вселено, стягувач має право звернутися до державного виконавця із заявою про відновлення виконавчого провадження. У такому разі державний виконавець має право повторно здійснити примусове вселення стягувача та накласти на боржника штраф у подвійному розмірі відповідно до статті 75 цього Закону. Виконавче провадження не відновлюється і повторне примусове вселення стягувача не здійснюється, якщо особа, яка перешкоджає його проживанню (перебуванню), не є боржником. Питання про вселення стягувача в такому разі вирішується в судовому порядку. 
Проте, фактично примусове вселення ОСОБА_2 не відбулось тому не було підстав для закінчення виконавчого провадження, таким чином неможливо застосувати вищезазначені положення ч. 6 ст. 67 Закону України «Про виконавче провадження».
Також судова колегія вважає за необхідне зазначити, що Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суді, та відмінності, які існують у держава-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00 § 23, ЄСПЛ від 18 липня 2006 року. Оскаржувані судові рішення відповідають критерію обґрунтованості судового рішення.
Суд апеляційної інстанції враховує положення практики Європейського Суду з прав людини про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справ «Гірвісаарі проти Фінляндії», п.32.)
Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (Burg and others v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no.2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги.
Питання щодо розгляду скарги ОСОБА_2 судом першої інстанції розглянуто по суті правильно, законних підстав для скасування чи зміни ухвали суду першої інстанції немає.
З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку про законність і обґрунтованість оскаржуваного судового рішення, доводи апеляційної скарги його не спростовують, ухвала постановлена у відповідності до вимог процесуального права, у зв`язку з чим апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, оскаржувану ухвалу суду залишити без змін. 
Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381-384, 389-391 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Ухвалу Малиновського районного суду м. Одеси від 21 травня 2021 року залишити без змін.
Постанова суду набирає законної сили з моменту її прийняття, проте може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Повний текст судового рішення складено 12 грудня 2022 року.

Головуючий                                                        Р.Д. Громік

Судді:                                                        М.М. Драгомерецький

                                                               А.І. Дришлюк