ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 жовтня 2022 року	Львів	Справа № 500/2260/22 пров. № А/857/11520/22	

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
судді-доповідача:                                                  Гінди О.М.,
суддів:                                                                      Ніколіна В.В., Пліша М.А.,                   
розглянувши в письмовому провадженні апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області на рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 06 липня 2022 року (головуючий суддя: Баранюк А.З., місце ухвалення - м. Тернопіль) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії, -

встановив:

ОСОБА_1 30.05.2022, через засоби поштового зв`язку, звернувся з позовом до суду, в якому просив:
- визнати протиправним і скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області, оформлене листом від 24.05.2022 № 1900-0215-8/14124 про відмову ОСОБА_1 в призначенні пенсії згідно статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи»;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 періоди роботи у кооперативі «Мелодія» з 02.11.1988 по 12.01.1990, в Чортківському парку культури та відпочинку з 16.01.1990 по 31.12.1993, у ТзОВ «Стефа» з 03.01.1994 по 01.07.1999, та призначити і виплачувати ОСОБА_1 пенсію із зниженням пенсійного віку згідно статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» з 10.02.2022.
Обґрунтовує позов тим, що 10.02.2022 та 06.05.2022 позивач звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області із заявою про призначення пенсії згідно ч. 1 ст. 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», з урахуванням норм статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» із зниженням пенсійного віку.
Однак, за результатами розгляду заяви та доданих до неї документів, відповідач своїм рішенням, оформленим листом № 1900-0215-8/14124 від 24.05.2022 відмовив позивачу у призначенні такої пенсії, у зв`язку із недостатнім страховим стажем. Крім того, відповідач вказав, що поданими документами не підтверджено факт проживання (роботи) позивача в зоні посиленого радіоекологічного контролю станом на 01.01.1993 не менше 4 років.
Рішенням Тернопільського окружного адміністративного суду від 06 липня 2022 року позов задоволено частково.
Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 10.02.2022 про призначення пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» та прийняти відповідне рішення з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні.
У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.
З цим рішенням суду першої інстанції не погодився відповідач та оскаржив його в апеляційному порядку. Вважає, що рішення прийняте з порушенням норм матеріального права, а тому просить його скасувати та прийняти нове судове рішення, яким в задоволенні позову відмовити.
Обґрунтовуючи апеляційні вимоги, апелянт посилається на те, що подані позивачем документи не підтверджують факт проживання (роботи) в зоні посиленого радіологічного контролю не менше 4 років. Крім цього, у позивача відсутній достатній страховий стаж для призначення пенсії.
Згідно п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).
Враховуючи те, що апеляційну скаргу подано на рішення суду першої інстанції, ухвалене в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, суд апеляційної інстанції вважає за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких мотивів.
Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 10.02.2022 та 06.05.2022 звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області із заявою про призначення пенсії згідно ч. 1 ст. 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», з урахуванням норм статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» із зниженням пенсійного віку. 
За результатами розгляду заяви та доданих до неї документів, відповідач своїм рішенням, оформленим листом № 1900-0215-8/14124 від 24.05.2022, відмовив позичу у призначенні такої пенсії у зв`язку із недостатнім страховим стажем. 
Як слідує із вказаного рішення до страхового стажу позивача не зараховано: періоди роботи згідно трудової книжки серії НОМЕР_1 , оскільки прізвище не співпадає з паспортними даними; згідно довідки № 424 від 18.12.2021, оскільки дата прийняття на роботу 01.01.1994 має суттєві розбіжності з датою наказу на прийняття 03.01.1993; згідно довідки № 423 від 18.12.2021, оскільки в довідці відсутні підстави зарахування та звільнення; згідно довідки № 422 від 18.12.2021, оскільки підстава на звільнення не відповідає вимогам чинного законодавства.
У цьому рішенні відповідач зазначив, що згідно поданих документів та індивідуальних відомостей про застраховану особу загальний страховий стаж позивача складає 12 років 7 місяців 11 днів.
Крім того вказав, що поданими документами позивача не підтверджено факт проживання (роботи) в зоні посиленого радіоекологічного контролю станом на 01.01.1993 не менше 4 років.
Не погодившись із цим рішенням відповідача, позивач звернувся до суду із відповідним позовом.
Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що факт постійного проживання та роботи позивача у зоні посиленого радіологічного контролю підтверджується довідками Чортківського районного комунального підприємства «Трудовий архів! від 18.12.2021 № 422 та № 423 згідно яких позивач з 02.11.1988 по 12.01.1990 та з 16.01.1990 по 31.12.1993 працював на підприємствах, які розташовані у місті Чортків. 
Крім цього, вважав, що працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення документів на підприємстві, а неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки чи іншої документації з вини адміністрації підприємства не може бути підставою для позбавлення позивача його конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань надання пенсії по віку.
Враховуючи наведене, суд першої інстанції дійшов висновку, що оскільки при розрахунку страхового стажу позивача не бралися до уваги всі записи трудової книжки, з метою належного та ефективного відновлення порушеного права позивача, зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 10.02.2022 про призначення пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».
З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити наступне.
Статтею 49 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» від 28.02.1991 № 796-XII  (далі Закон № 796-ХІІ) визначено, що пенсії особам, віднесеним до категорії 1, 2, 3, 4 встановлюються у вигляді а) державні пенсії; б) додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров`ю, яка призначається після виникнення права на державну пенсію.
Згідно абз. 1 ч. 1  ст. 55  Закону № 796-ХІІ, особам, які працювали або проживали на територіях радіоактивного забруднення, пенсії надаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого  статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», за наявності відповідного страхового стажу, зменшеного на кількість років зменшення пенсійного віку, але не менше 15 років страхового стажу.
Відповідно до абз. 5 п. 2 ч. 1  ст. 55 Закону № 796-ХІІ, потерпілі від Чорнобильської катастрофи, особи, які постійно проживали або постійно проживають чи постійно працювали або постійно працюють у зоні посиленого радіологічного контролю за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали у цій зоні не менше 4 років, мають право на зниження пенсійного віку на 2 роки та додатково на 1 рік за 2 роки проживання або роботи, але не більше 5 років.
*Початкова величина зниження пенсійного віку встановлюється лише особам, які постійно проживали або постійно працювали у зазначеній зоні з моменту аварії по 31 липня 1986 року незалежно від часу проживання або роботи в цей період.
Суд апеляційної інстанції звертає увагу, що однією з підстав для відмови у призначенні пенсії зі зниженням пенсійного віку, було відсутність факту постійного проживання позивачем у зоні у зоні посиленого радіологічного контролю не менше 4 років.
Відповідно до постанови Кабінету Міністрів Української РСР від 23.07.1991 № 106 «Про організацію виконання постанов Верховної Ради Української РСР про порядок введення в дію законів Української РСР «Про правовий режим території, що зазнала радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи» та «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок чорнобильської катастрофи», місто Чортків Чортківського району Тернопільської області віднесено до зони посиленого радіоекологічного контролю.
Судом апеляційної інстанції встановлено, що у ОСОБА_1 наявне посвідчення громадянина, який постійно проживає або постійно працює на території зони посиленого радіологічного контролю (категорія 4) серії НОМЕР_2 , видане 03.04.1995 (а. с. 9). 
Згідно вказано посвідчення, його пред`явник має право на пільги та компенсації, встановлені Закону № 796-ХІІ для осіб, які постійно проживають або постійно працюють на території зони посиленого радіоекологічного контролю за умови, що вони на 01.01.1993 прожили або відпрацювали у цій зоні не менше 4 років.
Суд апеляційної інстанції звертає увагу, що факт постійного проживання та роботи ОСОБА_1 у зоні посиленого радіологічного контролю, підтверджується довідками Чортківського районного комунального підприємства «Трудовий архів» від 18.12.2021 № 422 (а. с. 19) та № 423 (а. с. 18), згідно яких позивач з 02.11.1988 по 12.01.1990 та з 16.01.1990 по 31.12.1993 працював на підприємствах, які розташовані у місті Чортків.
Отже, за встановлених обставин справи, у контексті наведених вимог законодавства, яким врегульовані спірні правовідносини, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що період проживання позивача у зоні посиленого радіоекологічного контролю станом на 01.01.1993 становить більше 4 років, що є однією з необхідних умов для призначення пенсії у відповідності до положень статті 55 Закону № 796-ХІІ.
Щодо відсутності страхового стажу для призначення спірної пенсії, то суд апеляційної інстанції зазначає наступне.
Судом апеляційної інстанції встановлено, що відповідачем не зараховано періоди роботи згідно трудової книжки серії НОМЕР_1 (а. с. 16-17), оскільки прізвище не співпадає з паспортними даними.
Крім цього, довідки, які подані на підтвердження страхового стажу не взяті до уваги відповідачем, оскільки згідно довідки № 424 від 18.12.2021 (а. с. 20), дата прийняття на роботу 01.01.1994 має суттєві розбіжності з датою наказу на прийняття 03.01.1993; у довідці № 423 від 18.12.2021 (а. с. 18), відсутні підстави зарахування та звільнення; згідно довідки № 422 від 18.12.2021 (а. с. 19), підстава на звільнення не відповідає вимогам чинного законодавства.
Відповідно до  ст. 48 Кодексу законів про працю,  ст. 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення», основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка, а в разі відсутності її чи відповідних записів у ній, наявність трудового стажу підтверджується в Порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
Отже, основним документом, який підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.
Відповідно до  постанови Кабінету Міністрів України від 27.04.1993 № 301 «Про трудові книжки працівників», відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації, а за порушення встановленого порядку ведення, обліку, зберігання і видачі трудових книжок посадові особи несуть дисциплінарну, а в передбачених  законом  випадках іншу відповідальність.
Згідно з пунктом 2.6. Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженою наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.1993 № 58 (далі - Інструкція № 58), у разі виявлення неправильного або неточного запису відомостей про роботу, переведення, а також про нагородження та заохочення тощо, виправлення виконується власником або уповноваженим ним органом, де було зроблено відповідний запис. Власник або уповноважений ним орган за новим місцем роботи зобов`язаний надати працівнику в цьому необхідну допомогу.
Відповідно до абзацу 2 пункту 6.1 Інструкції № 58 у разі невірного первинного заповнення трудової книжки або вкладиша до неї, а також псування їх бланків внаслідок недбалого зберігання, вартість зіпсованих бланків сплачується підприємством.
Згідно правової позиції, викладеної у в постанові Верховного Суду від 06.02.2018 у справі № 677/277/17, недотримання правил ведення трудової книжки роботодавцем може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення, а не для робітника.
Так, відповідачем не зараховано періоди роботи згідно трудової книжки серії НОМЕР_1 (а. с. 16-17), оскільки у трудовій книжці позивача запис його прізвища вказано на російській мові: « ОСОБА_2 », яке не співпадає з прізвищем яке вказано на 2 сторінці паспорта громадянина України: « ОСОБА_3 » (а. с. 8).
Однак, на думку суду апеляційної інстанції, недотримання правил ведення трудової книжки роботодавцем, зокрема зазначення певних неточностей у ній, може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення, а не для робітника, а відтак, не повинно впливати на її особисте право на пенсійне забезпечення.
Відтак, суд апеляційної інстанції вважає, що працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення документів на підприємстві, а неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки, зокрема, в частині анкетних даних позивача, чи іншої документації з вини адміністрації підприємства не може бути підставою для позбавлення ОСОБА_1 його конституційного права на соціальний захист.
Враховуючи вищенаведене, оскільки при розрахунку страхового стажу позивача, Головним управлінням Пенсійного фонду України в Тернопільській області не бралися до уваги всі записи трудової книжки серії НОМЕР_1 , суд апеляційної погоджується з висновком суду першої інстанції, що слід зобов`язати відповідача повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 10.02.2022 про призначення пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до статті 55 Закону № 796-XII, з урахуванням правової оцінки наданої судом у рішенні.
Таким чином, апеляційна скарга Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області не спростовує правильність доводів, яким мотивовано судове рішення, зводиться по суті до переоцінки проаналізованих судом доказів та не дає підстав вважати висновки суду першої інстанції помилковими.
З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, тому відповідно до ст. 316 КАС України, апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, рішення суду без змін. 
Згідно приписів ст. 139 КАС України підстав для стягнення судових витрат не має.
Керуючись ст. ст.  311, 316, 321, 322, 325, 328, КАС України, суд –

постановив:

апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області залишити без задоволення, а рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 06 липня 2022 року у справі № 500/2260/22 – без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України. 

Головуючий суддя	 	О. М. Гінда 	
судді	 	В. В. Ніколін 	
 	 	М. А. Пліш