ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 листопада 2022 року	Львів	Справа № 140/3684/22 пров. № А/857/11682/22	

 Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів:
судді-доповідач –                                       Кушнерика М.П.,
суддів –                                                       Курильця А.Р., Мікули О.І.,

розглянувши у порядку письмового провадження в м.Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Волинського окружного адміністративного суду від 14 червня 2022 року у справі № 140/3684/22 (суддя Волдінер Ф.А., м.Луцьк) за адміністративним  позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області, Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії,-

                                                     ВСТАНОВИВ:

У травні 2022 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом, в якому просить визнати дії Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області, щодо відмови їй у призначенні пенсії за віком зі зниженням пенсійного віку на умовах, передбачених ст.55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» протиправними; зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Волинській області призначити їй пенсію за віком зі зниженням пенсійного віку на умовах передбачених ст. 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» з моменту набуття права на призначення пенсії, з 19.11.2021 року.
Позовні вимоги мотивує тим, що 16 лютого 2022 року звернулася із заявою про призначення пенсії зі зниженням пенсійного віку. Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області від 23 лютого 2022 № 032950006184 року було відмовлено в призначенні пенсії у зв`язку з тим, що відсутній факт її проживання в зоні гарантованого добровільного відселення. Крім того до страхову стажу не зараховано період роботи з 25.02.1999 по 30.06.1999, оскільки в даті про звільнення та в даті наказу є виправлення та період роботи з 07.04.1998 по 25.01.2005 р., оскільки в даті наказу є виправлення.
Рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 14 червня 2022 року в задоволенні позову відмовлено повністю.
Не погодившись із ухваленим рішенням, його оскаржила позивач, яка із покликанням на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення про задоволення позову.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначає, що не несе відповідальності за заповнення трудової книжки, оскільки записи у трудову книжку вносяться відповідальним працівником підприємства, а не особисто позивачем. Вказує, що недоліки її заповнення не є підставою вважати про відсутність у неї трудового стажу за спірний період.
          Відповідачі відзиву на апеляційну скаргу не подали, що не перешкоджає розгляду справи по суті.          
      Оскільки апеляційну скаргу подано на рішення суду першої інстанції, ухвалене в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, суд вважає за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України.          
        Заслухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги та перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.          
Судом встановлено, що ОСОБА_1 є потерпілою від Чорнобильської катастрофи (категорія 3), що підтверджується копією посвідчення серії НОМЕР_1 від 03 лютого 2022 року (а. с. 13).
16 лютого 2022 року позивач звернулася до відповідача із заявою про призначення пенсії за віком згідно із статтею 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» зі зниженням пенсійного віку на 9 років. 
Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області від 23 лютого 2022 року № 032950006184 позивачу відмовлено у призначенні пенсії зі зменшенням пенсійного віку з тих підстав, що позивачу для призначення пенсії не вистачає страхового стажу. До страхового стажу не враховано наступні періоди роботи: з 07 квітня 1998 року по 25 січня 1999 року, оскільки у даті наказу про звільнення, внесеного у трудову книжку позивача та даті звільнення допущено виправлення; з 25 лютого 1999 року по 30 червня 2005 року, оскільки у даті наказу про прийняття на роботу допущено виправлення. Також зазначено, що оскільки заявниця навчалась у м.Луцьк у період з 01.09.1986 по 19.01.1989, необхідно уточнити чи відноситься м.Луцьк до зони безумовного (обов`язкового) відселення.  
Не погоджуючись з рішенням відповідача, позивач звернулася до суду.
Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції дійшов висновку, що відповідно до вимог частини першої статті 55 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» позивачу пенсія може бути призначена із зменшенням пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (60 років), за наявності відповідного страхового стажу (28 років), зменшеного на кількість років зменшення пенсійного віку (10 років).
Таким чином, страховий стаж позивача має складати не менше 19 років.
Відповідачем встановлено, що страховий стаж позивача складає 16 років 08 місяців 04 дні, що недостатньо для призначення пенсії на дату звернення.
Колегія суддів не погоджується з таким висновком суду першої інстанції виходячи з наступного.
Статтею 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади, їх посадові особи повинні діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.          
    Відповідно до статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.          
       Статтею 4 Закону України від 09.07.2003 № 1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі - Закон № 1058-IV в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин) встановлено, що законодавство про пенсійне забезпечення базується, зокрема, на Законі України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» від 28.02.1991 № 796-ХІІ (далі – Закон № 796-XII).
Закон № 796-XII визначає основні положення щодо реалізації конституційного права громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, на охорону їх життя і здоров`я та створює єдиний порядок визначення категорій зон радіоактивно забруднених територій, умов проживання і трудової діяльності на них, соціального захисту потерпілого населення.
Умови надання пенсій за віком особам, які працювали або проживали на територіях радіоактивного забруднення, визначено статтею 55 Закону № 796-ХІІ.
Відповідно до частини першої статті 55 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» особам, які працювали або проживали на територіях радіоактивного забруднення, пенсії надаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», за наявності відповідного страхового стажу, зменшеного на кількість років зменшення пенсійного віку, але не менше 15 років страхового стажу, зокрема, особам, які постійно проживали або постійно проживають чи постійно працювали або постійно працюють у зоні безумовного (обов`язкового) відселення за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали у цій зоні не менше 2 років із зменшенням віку на 4 роки та додатково 1 рік за кожний рік проживання, роботи, але не більше 9 років.
Відповідно до п.2.1 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою Правління Пенсійного фонду України № 22-1 від 25.11.2005, (в редакції, чинній на час звернення позивача за призначенням пенсії), до заяви про призначення пенсії за віком додаються, зокрема, документи, які засвідчують особливий статус особи посвідчення учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС та довідка про період (періоди) участі в ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС за формою, затвердженою постановою Державного Комітету СРСР по праці та соціальних питаннях № 122 від 09.03.1988, або довідка військової частини, у складі якої особа брала участь у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, або довідка архівної установи, або інші первинні документи, в яких зазначено період роботи, населений пункт чи об`єкт, де особою виконувались роботи з ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, посвідчення потерпілого від Чорнобильської катастрофи та довідка про період (періоди) проживання (роботи) на територіях радіоактивного забруднення, видана органами місцевого самоврядування (підприємствами, установами, організаціями) (при призначенні пенсії за віком із застосуванням норм статті 55 Закону № 796-XІI).          
       Основною підставою для прийняття альтернативних документів є інформація у них про період роботи чи проживання, населений пункт чи об`єкт, де особою виконувались роботи з ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС або відомості проживання на територіях радіоактивного забруднення.
Так, пенсійний орган відмовив позивачу у призначенні пенсії за віком зі зменшенням пенсійного віку, у зв`язку з не підтвердженням факту проживання (роботи) в зоні гарантованого добровільного відселення станом на 01.01.1993.
Разом з цим, п.6 Порядку видачі посвідчень особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 551 від 11.07.2018 (далі - Порядок № 551) передбачено, що потерпілим від Чорнобильської катастрофи (не віднесеним до категорії 2), які постійно проживали на територіях зон безумовного (обов`язкового) та гарантованого добровільного відселення на день аварії або які станом на 1 січня 1993 року прожили в зоні безумовного (обов`язкового) відселення не менше двох років, а на території зони гарантованого добровільного відселення - не менше трьох років та відселені або самостійно переселилися з цих територій, і таким, що постійно проживають або постійно працюють чи постійно навчаються у зонах безумовного (обов`язкового) та гарантованого добровільного відселення, за умови, що вони станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали чи постійно навчалися у зоні безумовного (обов`язкового) відселення не менше двох років, а в зоні гарантованого добровільного відселення - не менше трьох років, віднесеним до категорії 3, видаються посвідчення Потерпілий від Чорнобильської катастрофи (категорія 3) серії Б зеленого кольору.
Відповідно до п. 11 Порядку № 551, посвідчення видаються особам, які постійно проживали на територіях зон безумовного (обов`язкового) та гарантованого добровільного відселення на день аварії або які станом на 1 січня 1993 року прожили в зоні безумовного (обов`язкового) відселення не менше двох років, а на території зони гарантованого добровільного відселення - не менше трьох років та відселені або самостійно переселилися з цих територій, - на підставі довідки встановленого зразка (додаток 5).          
     Отже, право на зменшення пенсійного віку мають особи, які в установленому законом порядку набули статусу потерпілого від Чорнобильської катастрофи та постійно проживали (працювали), зокрема, у зоні гарантованого добровільного відселення - не менше трьох років станом на 01 січня 1993 року. Єдиним документом, який підтверджує статус потерпілого, учасника ліквідації наслідків на Чорнобильській АЕС та надає право користування пільгами, встановленими Законом № 796-ХІІ, зокрема, на призначення пенсії зі зменшенням пенсійного віку, встановленого для одержання державних пенсій, є посвідчення «Учасник ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС» або «Потерпілий від Чорнобильської катастрофи». Довідки про період роботи (служби) у зоні відчуження, про евакуацію, відселення, самостійне переселення, про період проживання та роботи на забруднених територіях тощо є лише підставами для визначення в установленому порядку статусу учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС або потерпілих від Чорнобильської катастрофи.          
     Вказане узгоджується з висновками Верховного Суду, викладеними у постановах від 21.11.2006 по справі № 21-1048во06, від 04.09.2015 по справі № 690/23/15-а, від 27.02.2018 по справі № 344/9789/17, від 24.10.2019 по справі № 152/651/17, від 25.11.2019 по справі № 464/4150/17, від 27.04.2020 по справі № 212/5780/16-а, від 17.05.2021 по справі № 398/494/17, від 17.05.2021 по справі № 336/6218/16-а.
Колегія суддів  вважає, що суд першої інстанції, аналізуючи законодавчі положення та практику касаційного суду, не врахував в своєму висновку, що єдиним документом, що підтверджує статус громадянина, який постраждав внаслідок Чорнобильської катастрофи, та надає право користування пільгами, встановленими Законом № 796-ХІІ є посвідчення «Учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС» або «Потерпілий від Чорнобильської катастрофи», які видаються на підставі довідки про період проживання на таких територіях.
Враховуючи вище викладене, суд першої інстанції не дослідив, чи позивач відповідає критерію необхідної кількості років проживання для призначення пенсії відповідно до статті 55 Закону № 796-ХІІ.
Щодо відсутності страхового стажу для призначення спірної пенсії, то суд апеляційної інстанції зазначає наступне.          
       Відповідно до ст. 48 Кодексу законів про працю, ст. 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення», основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка, а в разі відсутності її чи відповідних записів у ній, наявність трудового стажу підтверджується в Порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.          
         Отже, основним документом, який підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.
Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 27.04.1993 № 301 «Про трудові книжки працівників», відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації, а за порушення встановленого порядку ведення, обліку, зберігання і видачі трудових книжок посадові особи несуть дисциплінарну, а в передбачених законом випадках іншу відповідальність.
Згідно з пунктом 2.6 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженою наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.1993 № 58 (далі - Інструкція № 58), у разі виявлення неправильного або неточного запису відомостей про роботу, переведення, а також про нагородження та заохочення тощо, виправлення виконується власником або уповноваженим ним органом, де було зроблено відповідний запис. Власник або уповноважений ним орган за новим місцем роботи зобов`язаний надати працівнику в цьому необхідну допомогу.
Відповідно до абзацу 2 пункту 6.1 Інструкції № 58 у разі невірного первинного заповнення трудової книжки або вкладиша до неї, а також псування їх бланків внаслідок недбалого зберігання, вартість зіпсованих бланків сплачується підприємством.          
      Згідно правової позиції, викладеної у в постанові Верховного Суду від 06.02.2018 у справі № 677/277/17, недотримання правил ведення трудової книжки роботодавцем може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення, а не для робітника.                 Так, відповідачем не зараховано періоди роботи з 25.02.1999 по 30.06.1999, оскільки в даті про звільнення та в даті наказу є виправлення та період роботи з 07.04.1998 по 25.01.2005 р., оскільки в даті наказу є виправлення.
Однак, на думку суду апеляційної інстанції, недотримання правил ведення трудової книжки роботодавцем, зокрема, зазначення певних неточностей у ній, може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення, а не для робітника, а, відтак, не повинно впливати на її особисте право на пенсійне забезпечення.          
   Відтак, суд апеляційної інстанції вважає, що працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення документів на підприємстві, а неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки, чи іншої документації з вини адміністрації підприємства не може бути підставою для позбавлення ОСОБА_1 її конституційного права на соціальний захист. При цьому, пенсійний орган при повторному розгляді заяви   позивачки повинен врахувати дані періоди для визначення страхового стажу.
Згідно норм пункту 4.7 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", затвердженого Постановою правління Пенсійного фонду України 25.11.2005 № 22-1, зареєстрованоїв Міністерстві юстиції України 27 грудня 2005 р. за № 1566/11846 (далі - Порядок № 22-1) право особи на одержання пенсії установлюється на підставі всебічного, повного і об`єктивного розгляду всіх поданих документів на підставі рішення органу, що призначає пенсію.          
     З аналізу норм Кодексу адміністративного судочинства України слідує, що завдання правосуддя полягає не у забезпеченні ефективності державного управління, а в гарантуванні дотримання вимог права, інакше порушується принцип розподілу влади. Принцип розподілу влади не допускає надання адміністративному суду адміністративно-дискреційних повноважень - єдиним критерієм здійснення правосуддя є право. Тому завданням адміністративного суду є контроль за легітимністю прийняття рішень.          
     Суд не може підміняти інший орган державної влади та перебирати на себе повноваження щодо вирішення питань, які законодавством віднесені до компетенції цього органу державної влади. При цьому, суд може лише вказати на виявлені порушення, допущені при прийнятті оскаржуваного рішення (дій), та зазначити норму закону яку відповідач повинен застосувати при вчиненні дії (прийнятті рішення) з урахуванням встановлених судомобставин.          
       Аналогічна позиція, викладена в постанові Пленуму Верховного суду України № 13 від 24.10.2008 року, постанові ВАСУ від 28.07.2015 року справа № К/800/34016/14 відповідно до яких, суд не може підміняти державний орган, рішення якого оскаржується, приймаючи замість нього рішення, яке визнається протиправним, інше рішення, яке б відповідало закону, та давати вказівки, які б свідчили про вирішення питань, які не належать до компетенції такого суб`єкта владних повноважень.          
Враховуючи вищенаведене, оскільки при розрахунку страхового стажу позивача, Головним управлінням Пенсійного фонду України в Київській області не бралися до уваги всі записи трудової книжки серії НОМЕР_2 , суд апеляційної інстанції зазначає, що слід зобов`язати відповідача повторно розглянути заяву позивача від 16.02.2022 про призначення пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до статті 55 Закону № 796-XII, з урахуванням правової оцінки наданої судом у рішенні. Зокрема, з урахуванням уточненого страхового стажу визначеного судом та з урахуванням наявного у позивачки статусу потерпілої від Чорнобильської катастрофи, прийняти рішення.            
        Відповідно до ч.1, 2 ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на  яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.          
       З огляду на вищевикладене, доводи апеляційної скарги частково складають підстави для висновку про порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, а, відтак, рішення суду підлягає скасуванню з прийняттям постанови про задоволення позову частково.

Керуючись статтями  243, 308, 311, 315, 317, 321, 322, 325, 328, 329 КАС суд, -
  
                                                      ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково. 
Рішення Волинського окружного адміністративного суду від 14 червня 2022 року у справі №140/3684/22 скасувати та прийняти постанову, якою позов задоволити частково.
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Київській області (ЄДРПОУ 22933548) повторно розглянути заяву ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , прож.: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 ) від 16.02.2022 з врахуванням обставин встановлених судом апеляційної інстанції в мотивувальній частині даної постанови.
В задоволені решти позовних вимог - відмовити.

Постанова набирає законної сили з моменту її підписання та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини п`ятої статті 328 КАС. 

Головуючий суддя	 	М. П. Кушнерик 	
судді	 	А. Р. Курилець 	
 	 	О. І. Мікула