ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 жовтня 2022 року 
м. Київ

справа № 420/1341/19
касаційне провадження № К/9901/27889/19 

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:
судді-доповідача - Гончарової І.А., 
суддів - Олендера І.Я., Ханової Р.Ф.,
розглянувши в попередньому судовому засіданні касаційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Українське Дунайське пароплавство»
на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 24 червня 2019 року (головуючий суддя - Андрухів В.В.)
та постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 03 вересня 2019 року (колегія суддів у складі: головуючий суддя - Семенюк Г.В.; судді - Потапчук В.О., Шляхтицький О.І.)
у справі № 420/1341/19 
за позовом Приватного акціонерного товариства «Українське Дунайське пароплавство»
до Головного управління ДФС в Одеській області 
про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,

В С Т А Н О В И В:

У березні 2019 року Приватне акціонерне товариство «Українське Дунайське пароплавство» (далі - ПрАТ «Українське Дунайське пароплавство»; позивач; платник) звернулося до суду з адміністративним позовом до Головного управління ДФС в Одеській області (далі - ГУ ДФС в Одеській області; відповідач; контролюючий орган) про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 07 грудня 2018 року № 0453711304 та від 07 грудня 2018 року № 0453721304.

Одеський окружний адміністративний суд рішенням від 24 червня 2019 року в задоволенні позовної заяви відмовив повністю.

П`ятий апеляційний адміністративний суд постановою від 03 вересня 2019 року рішення суду першої інстанції залишив без змін.

ПрАТ «Українське Дунайське пароплавство» звернулося до суду касаційної інстанції з касаційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Одеського окружного адміністративного суду від                   24 червня 2019 року, постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 03 вересня              2019 року та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити. 

В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на порушення судами норм матеріального та процесуального права. При цьому зазначає, що грошова компенсація витрат на харчування працівникам (членам екіпажів суден) під час їх роботи на території України на період суднопідіймання, експлуатації і ремонту суден є частиною обов`язків позивача з трудового найму. Натомість не можна вважати додатковим благом платника податку доходи, пов`язані з виконанням обов`язків трудового найму. Крім того, ПрАТ «Українське Дунайське пароплавство» звертає увагу на невстановлення під час контрольного заходу відповідних працівників, щодо яких здійснювалася компенсація витрат на харчування.

Верховний Суд ухвалою від 16 жовтня 2019 року відкрив касаційне провадження за касаційною скаргою позивача.

Відзиву на касаційну скаргу від відповідача не надійшло, що в силу частини четвертої статті 338 Кодексу адміністративного судочинства України не перешкоджає перегляду рішень судів першої та апеляційної інстанцій.

Переглядаючи оскаржувані судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, перевіряючи дотримання судами першої та апеляційної інстанцій норм процесуального права при встановленні фактичних обставин у справі та правильність застосування ними норм матеріального права, Верховний Суд дійшов висновку, що касаційна скарга задоволенню не підлягає з огляду на таке.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що відповідачем проведено документальну позапланову виїзну перевірку ПрАТ «Українське Дунайське пароплавство» з питань правильності та повноти визначення фінансового результату до оподаткування згідно з бухгалтерським обліком відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності, достовірності, повноти нарахування та сплати податку на прибуток, правомірності визначення сум від`ємного значення об`єкта оподаткування податком на прибуток, достовірності, повноти нарахування та сплати податку на додану вартість, нарахованих сум бюджетного відшкодування, від`ємного значення сум податку на додану вартість, а також виконання платником податків передбачених Податковим кодексом України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин; далі - ПК України) інших вимог, які стосуються адміністрування податку на додану вартість, достовірності, повноти нарахування та сплати податку на доходи фізичних осіб, військового збору, повноти оподаткування доходів нерезидентів із джерелом їх походження з України, дотримання вимог валютного законодавства при здійсненні зовнішньоекономічних операцій, дотримання вимог Закону України від 06 липня 1995 року                      № 265/95-ВР «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» за період з 01 січня 2015 року по 31 березня 2018 року, за результатами якої складено акт від 13 листопада 2018 року № 2481/15-32-14-01/01125821. 

Перевіркою встановлено порушення позивачем вимог підпунктів 14.1.47, 14.1.54 пункту 14.1           статті 14, підпунктів 162.1.1, 162.1.3 пункту 162.1 статті 162, підпунктів 163.1.1, 163.1.2 пункту 163.1, підпунктів 163.2.1, 163.2.2. пункту 163.2 статті 163, підпунктів 164.1.1, 164.1.2 пункту 164.1,           підпункту 164.2.17 пункту 164.2, пункту 167.1 статті 167, підпункту 168.1.4 пункту 168.1, пункту 168.3, підпунктів 168.4.1, 168.4.2, 168.4.3, 168.4.4, 168.4.5, 168.4.7 пункту 168.4 статті 168, пункту 171.2 статті 171, підпункту 1.2 пункту 16-1 підрозділу 10 розділу XX «Перехідні положення» ПК України з огляду на заниження бази оподаткованого доходу у вигляді грошової компенсації витрат на харчування, наданих працівникам (членам екіпажів суден), які не знаходяться у відрядженні під час суднопіднімання, експлуатації і ремонту суден на суму 7216061,98 грн, у тому числі за 2015 рік - 1640595,12 грн, 2016 рік - 2169504,17 грн, 2017 рік - 2845039,66 грн, перший квартал 2018 року - 560929,03 грн.

На підставі зазначеного акта перевірки контролюючим органом 07 грудня 2018 року прийнято податкові повідомлення-рішення: № 0453721304, згідно з яким збільшено суму грошового зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб, що сплачується податковими агентами із доходів платника податку інших ніж заробітна плата, в розмірі 1074335,73 грн за основним платежем та 789239,32 грн за штрафними (фінансовими) санкціями; № 0453711304, згідно з яким збільшено суму грошового зобов`язання з військового збору в розмірі 90707,15 грн за основним платежем та 66379,12 грн за штрафними (фінансовими) санкціями.

Надаючи оцінку правомірності прийняття відповідачем названих актів індивідуальної дії, Верховний Суд виходить із такого.

Відповідно до підпунктів 163.1.1, 163.1.2 пункту 163.1 статті163 ПК України об`єктом оподаткування резидента є, зокрема, загальний місячний (річний) оподатковуваний дохід; доходи з джерела їх походження в Україні, які остаточно оподатковуються під час їх нарахування (виплати, надання).

Згідно з пунктом 164.1 статті 164 ПК України загальним оподатковуваним доходом є будь-який дохід, який підлягає оподаткуванню, нарахований (виплачений, наданий) на користь платника податку протягом звітного податкового періоду.

Відповідно до пункту 16-1 підрозділу 10 розділу XX «Перехідні положення» ПК України тимчасово, до набрання чинності рішенням Верховної Ради України про завершення реформи Збройних Сил України, встановлюється військовий збір.

Платниками збору є особи, визначені пунктом 162.1 статті 162 цього Кодексу.

Об`єктом оподаткування збором є доходи, визначені статтею 163 цього Кодексу.

Підпунктом 14.1.47 пункту 14.1 статті 14 ПК України визначено, що додаткові блага - це кошти, матеріальні чи нематеріальні цінності, послуги, інші види доходу, що виплачуються (надаються) платнику податку податковим агентом, якщо такий дохід не є заробітною платою та не пов`язаний з виконанням обов`язків трудового найму або не є винагородою за цивільно-правовими договорами (угодами), укладеними з таким платником податку (крім випадків, прямо передбачених нормами розділу IV цього Кодексу).

Відповідно до підпункту «б» підпункту 164.2.17 пункту 164.2 статті 164 ПК України до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включається, у тому числі дохід, отриманий платником податку як додаткове благо (крім випадків, передбачених статтею 165 цього Кодексу) у вигляді вартості майна та харчування, безоплатно отриманого платником податку, крім випадків, визначених цим Кодексом для оподаткування прибутку підприємств. 

Статтею 165 ПК України визначено доходи, які не включаються до розрахунку загального місячного (річного) оподатковуваного доходу.

Однак, такий вид доходу як грошова компенсація витрат на харчування членів екіпажів суден під час їх роботи на території України на період суднопіднімання, експлуатації і ремонту суден у наведеному в статті 165 ПК України переліку відсутній. 

Водночас згідно з підпунктом 165.1.11 пункту 165.1 статті 165 ПК України до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку не включаються кошти, отримані платником податку на відрядження або під звіт і розраховані згідно із пунктом 170.9 статті 170 цього Кодексу, а також суми компенсаційних виплат в іноземній валюті, що виплачуються відповідно до закону працівникам дипломатичної служби, направленим у довготермінове відрядження.

Відповідно до підпункту «а» підпункту 170.9.1 пункту 170.9 статті 170 ПК України сума добових визначається в разі відрядження: у межах України та країн, в`їзд громадян України на територію яких не потребує наявності візи (дозволу на в`їзд), - згідно з наказом про відрядження та відповідними первинними документами; до країн, в`їзд громадян України на територію яких здійснюється за наявності візи (дозволу на в`їзд), - згідно з наказом про відрядження за наявності документальних доказів перебування особи у відрядженні (відміток прикордонних служб про перетин кордону, проїзних документів, рахунків на проживання та/або будь-яких інших документів, що підтверджують фактичне перебування особи у відрядженні). 

За відсутності зазначених відповідних підтвердних документів, сума добових включається до оподатковуваного доходу платника податку.

Кабінетом Міністрів України окремо визначаються граничні норми добових для відрядження членів екіпажів суден/інших транспортних засобів або суми, що спрямовуються на харчування таких членів екіпажів замість добових, якщо такі судна (інші транспортні засоби): провадять комерційну, промислову, науково-пошукову чи риболовецьку діяльність за межами територіальних вод України; виконують міжнародні рейси для провадження навігаційної діяльності чи перевезення пасажирів або вантажів за плату за межами повітряного або митного кордону України; використовуються для проведення аварійно-рятувальних та пошуково-рятувальних робіт за межами митного кордону або територіальних вод України.

Пунктами 1, 2 постанови Кабінету Міністрів України від 02 лютого 2011 року № 73 «Про граничні норми добових витрат для відрядження членів екіпажів суден, інших транспортних засобів та суми, що спрямовуються на їх харчування замість добових витрат» встановлено, що граничні норми добових витрат для відрядження членів екіпажів суден, інших транспортних засобів у разі, коли такі судна, інші транспортні засоби провадять комерційну, промислову, науково-пошукову чи риболовецьку діяльність за межами територіальних вод України, виконують міжнародні рейси для провадження навігаційної діяльності чи перевезення пасажирів або вантажів за плату за межами повітряного або митного кордону України, використовуються для проведення аварійно-рятувальних та пошуково-рятувальних робіт за межами митного кордону або територіальних вод України, визначаються у сумі, що не перевищує 75 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, що діяв для працездатної особи на 1 січня звітного податкового року, в розрахунку на добу; суми, що спрямовуються на харчування замість добових витрат для відрядження членів екіпажів суден, інших транспортних засобів, які провадять діяльність за межами повітряного або митного кордону чи територіальних вод України, визначаються у галузевій угоді і не можуть перевищувати граничних норм добових витрат.

З огляду на викладене, суди дійшли цілком об`єктивного висновку про те, що суми грошової компенсації витрат на харчування, надані позивачем працівникам (членам екіпажів суден) під час їх роботи на території України на період суднопіднімання, експлуатації і ремонту суден, які не знаходилися у відрядженні, не є добовими витратами, спрямованими на харчування, що виплачуються членам екіпажів морських та річкових суден, які провадять діяльність за межами митного кордону чи територіальних вод України.

У справі, яка розглядається, судами з`ясовано, що ПрАТ «Українське Дунайське пароплавство» виплачувало доходи з каси на підставі видаткових касових ордерів працівникам (членам екіпажів суден) у вигляді грошової компенсації витрат на харчування під час їх роботи на території України на період ремонту суден, що позивачем не заперечується. При цьому під час здійснення контрольного заходу персоніфіковано осіб, щодо яких здійснювалася компенсація витрат на харчування, що, в свою чергу, нівелює доводи касаційної скарги платника про невстановлення відповідних працівників позивача. 

За таких обставин доводи судових інстанцій про законність оскаржуваних актів індивідуальної дії ґрунтується на правильному застосуванні норм матеріального права. 

З огляду на викладене та враховуючи, що за правилами частини другої статті 341 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази, а суди попередніх інстанцій не допустили порушення норм процесуального права, які б могли вплинути на встановлення дійсних обставин справи, та правильно застосували норми матеріального права, Верховний Суд дійшов висновку про залишення касаційної скарги платника без задоволення, а оскаржених судових рішень - без змін.

Керуючись частиною другою розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від             15 січня 2020 року № 460-IX «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ», статтями 341, 343, 349, 350, 355, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Українське Дунайське пароплавство» залишити без задоволення.

Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 24 червня 2019 року та постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 03 вересня 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач                                                                             І. А. Гончарова

Судді                                                                                                     І. Я. Олендер

                                                                                             Р. Ф. Ханова