ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 вересня 2022 року 
м. Київ
справа № 826/4494/17
адміністративне провадження № К/9901/10332/19  
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: 
судді-доповідача Мороз Л.Л.,
суддів: Бучик А.Ю.,  Рибачука А.І., 

розглянувши у порядку попереднього розгляду в касаційній інстанції адміністративну справу № 826/4494/17
за позовом Публічного акціонерного товариства "Дельта банк" до приватного нотаріусу Макарівського районного нотаріального округу Київської області Середюка Олександра Петровича, треті особи: приватний нотаріус Великоновосілківського районного нотаріального округу Донецької області Кисельова Олена Володимирівна, Публічне акціонерне товариство "Укрсиббанк", ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , Фонд гарантування вкладів фізичних осіб про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії, провадження по якій відкрито
за касаційною скаргою Публічного акціонерного товариства "Дельта банк" в особі Уповноваженої особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Акціонерного товариства "Дельта банк" на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 13 листопада 2018 року (суддя Кузьменко В.А.) та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 19 березня 2019 року (головуючий суддя Аліменко В.О., судді: Безименна Н.В., Кучма А.Ю.),
ВСТАНОВИВ:
В березні 2017 року Публічне акціонерне товариство "Дельта Банк" (далі також - позивач, Банк) звернулося до суду з адміністративним позовом до приватного нотаріуса Макарівського районного нотаріального округу Київської області Середюка Олександра Петровича (далі також - відповідач), треті особи Фонд гарантування вкладів фізичних осіб, приватний нотаріус Великоновосілківського районного нотаріального округу Донецької області Кисельова Олена Володимирівна, Публічне акціонерне товариство "УкрСиббанк", ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про:
- визнання протиправними та скасувати рішення відповідача про припинення та перенесення: 
від 19 лютого 2016 року, на підставі якого погашено запис про обтяження в Єдиному реєстрі заборон відчуження нерухомого майна, а саме двокімнатної квартири загальною площею 40,3 кв.м., житловою площею 26,3 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , тип обтяження: заборона на нерухоме майно, реєстраційний номер обтяження 7810053; 
від 19 лютого 2016 року, на підставі якого погашено запис про іпотеку в Державному реєстрі іпотек, а саме, на двокімнатну квартиру загальною площею 40,3 кв.м., житловою площею 26,3 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , тип обтяження: заборона на нерухоме майно, реєстраційний номер обтяження 7810053;
- зобов`язання відповідача поновити в державному реєстрі речових прав на нерухоме майно: 
запис №7810053 про обтяження нерухомого майна (заборона на нерухоме майно), який внесено на підставі договору іпотеки від 27 серпня 2008 року приватним нотаріусом Друговою В.А. та зареєстровано 27 серпня 2008 року за №7810053 реєстратором (приватним нотаріусом Друговою В.А.) з дати припинення обтяження відносно нерухомого майна, а саме: двокімнатної квартири загальною 40,3 кв.м., житловою площею 26,3 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 ; 
запис №7810261, про іпотеку, який внесено на підставі іпотечного договору від 27 серпня 2008 року приватним нотаріусом Друговою В.А. та зареєстровано 27 серпня 2008 року за №7810053 реєстратором (приватним нотаріусом Друговою В.А.) з дати припинення іпотеки відносно нерухомого майна, а саме: двокімнатної квартири загальною площею 40,3 кв.м., житловою площею 26,3 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 ;
- визнання протиправним та скасування рішення відповідача про припинення та перенесення: 
від 19 лютого 2016 року, на підставі якого погашено запис про обтяження в Єдиному реєстрі заборон відчуження нерухомого майна, а саме: житлового будинку з надвірними побудовами загальною площею 85,8 кв.м., житловою площею 50,5 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , розташований на земельній ділянці площею 807 кв.м.; тип обтяження: заборона на нерухоме майно; реєстраційний номер обтяження 7810120; 
від 19 лютого 2016 року, на підставі якого погашено запис про іпотеку в Державному реєстрі іпотек, а саме на житловий будинок з надвірними побудовами загальною площею 85,8 кв.м., житловою площею 50,5 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , розташований на земельній ділянці площею 807 кв.м.; тип обтяження: заборона на нерухоме майно; реєстраційний номер обтяження 7810120;
- зобов`язання відповідача поновити в державному реєстрі речових прав на нерухоме майно: 
запис №7810120 про обтяження нерухомого майна (заборона на нерухоме майно), який внесено на підставі іпотечного договору від 27 серпня 2008 року та зареєстровано 27 серпня 2008 року за №7810120 реєстратором (приватним нотаріусом Друговою В.А.), з дати припинення обтяження, відносно нерухомого майна, а саме: житлового будинку з надвірними побудовами загальною площею 85,8 кв.м., житловою площею 50,5 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , розташований на земельній ділянці площею 807 кв.м.;
запис №7810261 про іпотеку, який внесено на підставі іпотечного договору від 27 серпня 2008 року та зареєстровано 27 серпня 2008 року за №7810120 реєстратором (приватним нотаріусом Друговою В.А.), з дати припинення іпотеки, відносно нерухомого майна, а саме: житлового будинку з надвірними побудовами загальною площею 85,8 кв.м., житловою площею 50,5 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , розташований на земельній ділянці площею 807 кв.м.
В обґрунтування позовних вимог Банк зазначав, що будь-які правові підстави для припинення обтяження нерухомого майна (заборона на нерухоме майно) та припинення іпотеки відсутні; сума заборгованості за кредитним договором не погашена, тобто зобов`язання перед банком не виконані, а тому належним способом захисту прав позивача є скасування рішень відповідача і поновлення відповідних записів про обтяження та іпотеку в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. 
Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 13 листопада 2018 року, залишеним без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 19 березня 2019 року, в задоволені позовних вимог відмовлено повністю.
Судами встановлено, що 27 серпня 2008 року між ОСОБА_4 (позичальник) та АКІБ "Укрсиббанк" укладено кредитний договір №11387742000, відповідно до умов якого позичальнику надано кредит у сумі 110 600,00 доларів США, з процентною ставкою 15% річних, строком дії до 27 серпня 2015 року.
З метою забезпечення зобов`язань за кредитним договором, укладено договір іпотеки від 27 серпня 2008 року, зареєстрований в реєстрі за №6438, предметом якого є: двокімнатна квартира загальною площею 40,3 м2, житловою площею 26,3 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 ; житловий будинок з надвірними побудовами загальною площею 85,8 кв.м., житловою площею 50,5 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , розташований на земельній ділянці площею 807 кв.м.
08 грудня 2011 року між ПАТ "Укрсиббанк" та ПАТ "Дельта Банк" укладено договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитами, згідно якого останнім набуто статусу нового кредитора, у тому числі, за кредитним договором від 27 серпня 2008 року №11387742000 та договором іпотеки від 27 серпня 2008 року.
Так, приватним нотаріусом Друговою В.А. на підставі договору іпотеки від 27 серпня 2008 року до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно внесено наступні записи: №7810053 про обтяження нерухомого майна (заборона на нерухоме майно) та №7810261 про іпотеку, щодо двокімнатної квартири загальною площею 40,3 м2, житловою площею 26,3 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 ; №7810120 про обтяження нерухомого майна (заборона на нерухоме майно) та №7810261 про іпотеку, щодо житлового будинку з надвірними побудовами загальною площею 85,8 кв.м., житловою площею 50,5 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , розташований на земельній ділянці площею 807 кв.м.
Як вбачається з інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, щодо об`єктів нерухомого майна:
- квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 - 19 лютого 2016 року запис про іпотеку (реєстраційний номер обтяження 7810261, тип обтяження іпотека) в Державному реєстрі іпотек погашено на підставі рішення державного реєстратора про припинення та перенесення; запис про обтяження (реєстраційний номер обтяження 7810053, тип обтяження заборона на нерухоме майно) в Єдиному реєстрі заборон відчуження нерухомого майна погашено на підставі рішення державного реєстратора;
- житловий будинок з надвірними побудовами загальною площею 85,8 кв.м., житловою площею 50,5 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , розташований на земельній ділянці площею 807 кв.м. - 19 лютого 2016 року запис про іпотеку (реєстраційний номер обтяження 7810261, тип обтяження іпотека) в Державному реєстрі іпотек погашено на підставі рішення державного реєстратора про припинення та перенесення; запис про обтяження (реєстраційний номер обтяження 7810120, тип обтяження заборона на нерухоме майно) в Єдиному реєстрі заборон відчуження нерухомого майна погашено на підставі рішення державного реєстратора про припинення та перенесення.
В матеріалах справи міститься лист Міністерства юстиції України від 26 квітня 2017 року, в якому зазначено, що записи про обтяження №7810053 та №7810120 та про іпотеку №7810261 погашено приватним нотаріусом Середюком О.П. поза межами проведення державної реєстрації прав.
Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції, висновки якого підтримав апеляційний суд, виходив з того що відмітка про погашення записів щодо обтяження чи іпотеки не є рішенням про припинення таких обтяження чи іпотеки, а відтак сама по собі відмітка та обставини, що могли стати підставою для її внесення, не порушують права, свободи чи інтереси позивача, що, у свою чергу, свідчить про відсутність підстав для задоволення позову. 
Публічне акціонерне товариство "Дельта банк" в особі Уповноваженої особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Акціонерного товариства "Дельта банк", не погодившись з рішеннями судів попередніх інстанцій, подало касаційну скаргу, в якій просить такі рішення скасувати та ухвалити нове, яким позов задовольнити в повному обсязі. 
В обґрунтування касаційної скарги посилається на те, що висновки судів першої та апеляційної інстанцій по суті справи є передчасними, зробленими без повного та всебічного з`ясування обставин, що мають значення для справи, та при неправильному застосуванні норм матеріального права. 
Відповідач у відзиві на касаційну скаргу просить залишити останню без задоволення, а рішення судів попередніх інстанцій - без змін. 
Суди попередніх інстанцій, розглядаючи справу по суті, виходили з того, що цей спір є адміністративним.
Колегія суддів з такими висновками судів попередніх інстанцій не погоджується з огляду на таке.
Згідно з частиною першою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Відповідно до пунктів 1, 2, 7 адміністративна справа - переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір;
публічно-правовий спір - спір, у якому:
хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, у тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку з виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій; або
хоча б одна сторона надає адміністративні послуги на підставі законодавства, яке уповноважує або зобов`язує надавати такі послуги виключно суб`єкта владних повноважень, і спір виник у зв`язку із наданням або ненаданням такою стороною зазначених послуг; або
хоча б одна сторона є суб`єктом виборчого процесу або процесу референдуму і спір виник у зв`язку із порушенням її прав у такому процесі з боку суб`єкта владних повноважень або іншої особи;
суб`єкт владних повноважень - орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, у тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг.
За правилами пункту 1 частини першої статті 19 Кодексу адміністративного судочинства України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.
Оцінка доводів учасників справи і висновків судів першої та апеляційної інстанцій
Отже, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), прийнятих або вчинених ними під час здійснення владних управлінських функцій, крім спорів, для яких законом установлений інший порядок судового вирішення.
Визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є суть (зміст, характер) спору. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин.
Водночас приватноправові відносини вирізняються наявністю майнового чи немайнового особистого інтересу учасника.
Спір має приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням або загрозою порушення приватного права чи інтересу, як правило майнового, конкретного суб`єкта, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин. Спір є приватноправовим також у тому випадку, якщо до порушення приватного права чи інтересу призвели управлінські дії суб`єктів владних повноважень.
Публічно-правовий спір має особливий суб`єктний склад. Участь суб`єкта владних повноважень є обов`язковою ознакою для того, щоб класифікувати спір як публічно-правовий. Однак сама собою участь у спорі органу влади чи органу місцевого самоврядування, не дає підстав ототожнювати спір із публічно-правовим та відносити його до справ адміністративної юрисдикції. Необхідно з`ясовувати, у зв`язку із чим виник спір та за захистом яких прав особа звернулася до суду.
Так само приватноправові відносини вирізняються наявністю майнового чи немайнового особистого інтересу учасника. Спір має приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням або загрозою порушення приватного права чи інтересу, як правило, майнового, конкретного суб`єкта, що підлягає захисту у спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин, навіть і в тому випадку, якщо до порушення приватного права чи інтересу призвели управлінські дії суб`єктів владних повноважень.
Отже, помилковим є поширення юрисдикції адміністративних судів на всі спори, стороною яких є суб`єкт владних повноважень, оскільки під час вирішення питання про розмежування компетенції судів щодо розгляду адміністративних і господарських справ недостатньо застосовувати виключно формальний критерій - визначення суб`єктного складу спірних правовідносин (участь у них суб`єкта владних повноважень), тоді як визначальною ознакою для правильного вирішення спору є характер правовідносин, з яких виник спір.
Згідно із частиною першою статті 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Відповідно до частини першої статті 19 Цивільного процесуального кодексу України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають із цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.
Аналіз змісту статті 19 Цивільного процесуального кодексу України та статті 19 Кодексу адміністративного судочинства України у сукупності дає підстави для висновку, що під час вирішення питання про розмежування компетенції судів щодо розгляду адміністративних і цивільних справ у кожній конкретній справі не достатньо застосування виключно формального критерію - визначення суб`єктного складу спірних правовідносин (участь у них суб`єкта владних повноважень). Визначальною ознакою для правильного вирішення такого питання є характер правовідносин, з яких виник спір.
Спори про визнання незаконними та скасування рішень реєстратора, про державну реєстрацію прав та їх обтяжень на нерухоме майно розглядаються за правилами цивільного судочинства, якщо такі спори стосуються захисту цивільного права, зокрема випливають з договірних відносин.
Враховуючи суб`єктний склад учасників цієї справи і те, що спірні правовідносини пов`язані з виконанням умов кредитного та іпотечного договорів, а також договору про передачу права вимоги за цими договорами, колегія суддів приходить до висновку, що такий спір не є публічно-правовим, а випливає з договірних відносин і тому має вирішуватися судами за правилами цивільного судочинства.
За нормами частини третьої статті 3 КАС України провадження в адміністративних справах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи.
За змістом пункту 5 частини першої статті 349 КАС України суд касаційної інстанції за наслідками розгляду касаційної скарги має право скасувати судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій повністю і закрити провадження у справі.
Частиною першою статті 354 КАС України суд касаційної інстанції скасовує судові рішення в касаційному порядку повністю (.....) і закриває провадження у справі у відповідній частині з підстав, встановлених ст. 238 цього Кодексу.
Порушення правил юрисдикції адміністративних судів, визначених статтею 19 цього Кодексу, є обов`язковою підставою для скасування рішення із закриттям провадження незалежно від доводів касаційної скарги.
Відповідно до пункту 1 частини першої статті 238 КАС України суд закриває провадження у справі якщо справу не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.
Оскільки суди першої та апеляційної інстанцій розглянули справу з порушенням правил юрисдикції адміністративних судів, Верховний Суд дійшов висновку про скасування постановлених у справі судових рішень із закриттям провадження в адміністративній справі.
Одночасно Верховний Суд звертає увагу позивача на положення частини третьої статті 354 КАС України, згідно з якими, у разі закриття судом касаційної інстанції провадження у справі на підставі пункту 1 частини першої статті 238 цього Кодексу суд за заявою позивача постановляє в порядку письмового провадження ухвалу про передачу справи до суду першої інстанції, до юрисдикції якого віднесено розгляд такої справи. У разі наявності підстав для підсудності справи за вибором позивача у його заяві має бути зазначено лише один суд, до підсудності якого відноситься вирішення спору.
Керуючись статтями 238, 345, 349, 354, 355, 356, 359 КАС України, суд
П О С Т А Н О В И В:
Касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Дельта банк" в особі Уповноваженої особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Акціонерного товариства "Дельта банк" задовольнити частково.
Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 13 листопада 2018 року, та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 19 березня 2019 року скасувати.
Провадження у справі № 826/4494/17 закрити.
Роз`яснити позивачеві, що розгляд цієї справи віднесено до цивільної юрисдикції та що він вправі протягом десяти днів з дня отримання ним відповідної постанови звернутися до суду із заявою про направлення справи за встановленою юрисдикцією.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.. 

Судді	Л.Л. Мороз А.Ю. Бучик   А.І. Рибачук