Постанова
Іменем України       
 
14 вересня 2022 року
м. Київ
 
справа № 760/6990/20
провадження № 61-3619св22
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду: 
 
головуючого - Фаловської І. М., 
 
суддів: Ігнатенка В. М., Мартєва С. Ю., Сердюка В. В. (суддя-доповідач),               Стрільчука В. А., 
 
учасники справи: 
позивач - Акціонерне товариство «Універсал Банк»,
відповідач - ОСОБА_1 ,
третя особа - ОСОБА_2 ,
 
розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_3 на ухвалу Київського апеляційного суду від 24 січня 2022 року в складі колегії суддів: Кашперської Т. Ц., Фінагєєва В. О., Яворського М. А., 
 
ВСТАНОВИВ:
Описова частина
Короткий зміст позовних вимог
 
У грудні 2020 року Акціонерне товариство «Універсал Банк» (далі - АТ «Універсал Банк») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 , третя особа - ОСОБА_2 ,
в якому в рахунок часткового погашення ОСОБА_2 заборгованості за кредитним договором від 09 червня 2008 року № ВL4387 в сумі 592 843, 53 доларів США просило звернути стягнення на предмет іпотеки - нежилі будівлі (А, Б, В) загальною площею 199,8 кв. м, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 ,  які належать ОСОБА_1 на підставі договору купівлі - продажу                 від 01 листопада 2016 року, шляхом проведення прилюдних торгів за ціною визначеною при його примусово виконанні на рівні, не нижчому за звичайні ціни на такий вид майна на підставі оцінки, проведеної суб`єктом оціночної діяльності або незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій.
 
Короткий зміст судових рішень
 
Заочним рішенням Солом`янського районного суду міста Києва від 03 серпня           2020 року позов АТ «Універсал Банк» задоволено. У рахунок часткового погашення заборгованості   ОСОБА_4  перед банком за кредитним договором № ВL4387                від 09 червня 2008 року в сумі 592 843,53 доларів США звернено стягнення на належне ОСОБА_1 нерухоме майно, що є предметом договору іпотеки                        від 09 червня 2008 року, а саме: нежилі будівлі (А, Б, В) загальною площею 199,8 кв. м, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 , шляхом проведення прилюдних торгів за ціною визначеною при його примусовому виконанні на рівні, не нижчому за звичайні ціни на такий вид майна на підставі оцінки, проведеної суб`єктом оціночної діяльності або незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій. Вирішено питання про розподіл судових витрат.
 
18 вересня 2020 року представником відповідача ОСОБА_1 -  ОСОБА_5 була подана заява про перегляд заочного рішення Солом`янського районного суду міста Києва від 03 серпня 2020 року.
 
Ухвалою Солом`янського районного суду міста Києва від 30 листопада 2020 року заяву ОСОБА_2 , подану її представником ОСОБА_5 , про перегляд заочного рішення залишено без задоволення.
 
19 листопада 2021 року відповідач ОСОБА_1 в особі свого представника ОСОБА_3 звернулася до суду з апеляційною скаргою та заявою про поновлення процесуального строку на оскарження судового рішення. 
 
Ухвалою Київського апеляційного суду від 29 листопада 2021 року зазначені заявником підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження були визнані неповажними, апеляційну скаргу залишено без руху та надано строк на усунення недоліків, роз`яснено, що для усунення недоліків необхідно протягом десяти днів вказати інші поважні підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження, в іншому випадку у відкритті апеляційного провадження буде відмовлено.
 
10 грудня 2021 року ОСОБА_3 направив до Київського апеляційного суду заяву про усунення недоліків, в якій ним надано додаткові пояснення щодо поважності причин пропуску строку на апеляційне оскарження.
 
Ухвалою Київського апеляційного суду від 24 січня 2022 року відмовлено у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою  ОСОБА_1 , поданою її представником ОСОБА_3 , на заочне рішення Солом`янського районного суду міста Києва від 03 серпня  2020 року, на підставі пункту 4 частини першої                    статті 358 ЦПК України.
 
Ухвала суду апеляційної інстанції мотивована тим, що наведені заявником підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження не свідчать про відсутність реальної можливості подати апеляційну скаргу в установлений законом строк.
Аргументи учасників справи
Короткий зміст вимог касаційної скарги та узагальнення її доводів
 
23 лютого 2022 року представник ОСОБА_1 - ОСОБА_3 , засобами поштового зв`язку, звернувся до Верховного Суду із касаційною скаргою на ухвалу Київського апеляційного суду від 24 січня 2022 року у вищевказаній справі, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати оскаржуване судове рішення та справу направити для продовження розгляду до апеляційного суду.
 
Касаційна скарга мотивована тим, що день оприлюднення судового рішення в ЄДРСР не може бути прирівняним до дня вручення судового рішення. Публікація заочного рішення та ухвали про його перегляд в ЄДРСР не тягне за собою правових наслідків, передбачених статтею 272 ЦПК України. Суд першої інстанції не виконав свій обов`язок щодо вручення судового рішення відповідачу у паперовій формі, в матеріалах справи такі докази відсутні. Постановляючи оскаржувану ухвалу, суд апеляційної інстанції не врахував правовий висновок, викладений у постановах Верховного Суду від 18 вересня 2019 року у справі № 520/899/18, від 30 жовтня      2019 року у справі № 548/2296/18, від 22 квітня 2020 року у справі № 355/1280/17, від 28 січня 2021 року у справі № 260/1888/20, від 19 лютого 2021 року у справі            № 909/541/19, від 31 березня 2021 року у справі № 240/13092/20, від 09 квітня         2021 року у справі № 500/90/19, від 14 квітня 2021 року у справі № 205/1129/19,          від 19 травня 2021 року у справі № 910/16033/20, а також у постанові Великої Палати Верховного Суду від 08 лютого 2022 року у справі № 1227/8971/2012 (провадження № 14-198звц21).
 
Короткий зміст відзиву на касаційну скаргу
 
У червні 2022 року АТ «Універсал Банк» подало відзив на касаційну скаргу, в якому просило її відхилити, а оскаржуване судове рішення - залишити без змін.
 
Провадження в суді касаційної інстанції
 
Ухвалою Верховного Суду від 28 квітня 2022 року відкрито касаційне провадження у справі, витребувано матеріали справи та надано строк для подання відзиву на касаційну скаргу.
 
У червні 2022 року до Верховного Суду надійшли матеріали цивільної справи.
 
Ухвалою Верховного Суду від 28 червня 2022 року справу призначено до розгляду у порядку спрощеного позовного провадження колегією у складі п`яти суддів.
 
Фактичні обставини справи, встановлені апеляційним судом
 
Установлено, що заочним рішенням Солом`янського районного суду міста Києва               від 03 серпня 2020 року позов АТ «Універсал Банк» до ОСОБА_1 , третя особа - ОСОБА_2 , про звернення стягнення на предмет іпотеки задоволено. 
 
Повний текст заочного рішення від 03 серпня 2020 року складений 11 серпня            2020 року.
 
18 вересня 2020 року представник відповідача ОСОБА_1 - ОСОБА_5 подав до суду заяву про перегляд заочного рішення Солом`янського районного суду міста Києва від 03 серпня 2020 року, в якій вказав, що відповідач не була належним чином повідомлена про дату, час та місце розгляду справи, а про заочне рішення їй стало відомо 14 вересня 2020 року з сайту судової влади України та Єдиного державного реєстру судових рішень.
 
Ухвалою Солом`янського районного суду міста Києва від 30 листопада 2020 року заяву ОСОБА_1 , подану її представником ОСОБА_5 , про перегляд заочного рішення залишено без задоволення.
 
В Єдиному державного реєстру судових рішень рішення Солом`янського районного суду міста Києва від 03 серпня 2020 року оприлюднене 12 серпня 2020 року, а ухвала Солом`янського районного суду міста Києва від 30 листопада 2020 року - 07 грудня 2020 року.
 
Не погоджуючись із заочним рішенням, відповідач ОСОБА_1 , в особі свого представника ОСОБА_3 , 19 листопада 2021 року подала апеляційну скаргу, пропустивши строк на апеляційне оскарження рішення, та звернулася із заявою про поновлення цього строку, посилаючись на те, що 09 листопада 2021 року за результатами ознайомлення з матеріалами справи новим представником відповідача ОСОБА_3 було виявлено, що 25 лютого 2021 року інший представник відповідача ОСОБА_5 також був ознайомлений з матеріалами справи, однак з невідомих для відповідача причин не повідомив їй про цей факт, так само як і не повідомив про те, що не звертався з апеляційною скаргою на заочне рішення Солом`янського районного суду міста Києва від 03 серпня 2020 року після відмови в його перегляді, що, на думку заявника, свідчить про грубе порушення права відповідача на захист та отримання належної правничої допомоги, при цьому на поштову адресу відповідача будь-які копії судових рішень не надходили.
 
Ухвалою Київського апеляційного суду від 29 листопада 2021 року зазначені заявником підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження були визнані неповажними, та апеляційну скаргу залишено без руху, заявнику надано строк на усунення недоліків, роз`яснено, що необхідно протягом десяти днів вказати інші поважні підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження, в іншому випадку у відкритті апеляційного провадження буде відмовлено.
 
Визнаючи неповажними наведені заявником причини пропуску строку на апеляційне оскарження, суд апеляційної інстанції виходив із того, що з огляду на подання заяви про перегляд заочного рішення належним представником        ОСОБА_5 , відповідач ОСОБА_1 була обізнана про наявність цього рішення і зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитися провадженням у її справі, однак апеляційну скаргу нею подано майже через рік після постановлення судом ухвали про відмову в перегляді заочного рішення. 
 
Доводи апеляційної скарги про те, що інший представник відповідача також був ознайомлений із матеріалами справи, однак з невідомих для відповідача причин не повідомив їй про цей факт, так само як і не повідомив про те, що не звертався з апеляційною скаргою на заочне рішення Солом`янського районного суду міста Києва від 03 серпня 2020 року після відмови в його перегляді, не можна вважати поважними, оскільки вони не є такими, що об`єктивно унеможливили дотримання строків на подачу апеляційної скарги, передбачених ЦПК України, з огляду на те, що в Єдиному державного реєстру судових рішень рішення Солом`янського районного суду міста Києва від 03 серпня 2020 року оприлюднене 12 серпня 2020 року, а ухвала Солом`янського районного суду міста Києва від 30 листопада 2020 року - 07 грудня 2020 року, і заявником не вказано, що саме заважало їй отримати копії цих рішень після того, як вона дізналася про їх ухвалення. Тому посилання відповідача в апеляційній скарзі, що будь-які копії судових рішень на її адресу не направлялись, не є поважними причинами пропуску строку на апеляційне оскарження.
 
10 грудня 2021 року ОСОБА_3 направив до апеляційного суду заяву про усунення недоліків, в якій ним надано додаткові пояснення щодо поважності причин пропуску строку на апеляційне оскарження, які полягають у неналежній правовій допомозі та бездіяльності попереднього представника скаржника - адвоката Бондаря А. В. Вказував, що юридична необізнаність скаржника про порядок та строки апеляційного оскарження та неналежне здійснення адвокатом Бондарем А. В. своїх обов`язків як представника ОСОБА_1 стали запорукою в реалізації нею своїх прав та обов`язків як учасника, а саме відповідача, що призвело до пропуску строків на апеляційне оскарження заочного рішення. 
 
Представник також зазначав, що іншою поважною причиною пропуску строку на апеляційне оскарження стало невиконання Солом`янським районним судом міста Києва свого обов`язку щодо належного надсилання копій судових рішень в паперовій формі на поштову адресу скаржника, натомість оприлюднення судового рішення в ЄДРСР не скасовує обов`язок суду видати (надіслати) копії судових рішень учасникам справи, а тому вважав, що причини пропуску строку на апеляційне оскарження є поважними та строки підлягають поновленню.
 
Ухвалою Київського апеляційного суду від 24 січня 2022 року відмовлено у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою  ОСОБА_1 , поданою її представником ОСОБА_3 , на заочне рішення Солом`янського районного суду міста Києва від 03 серпня  2020 року на підставі пункту 4 частини першої статті 358 ЦПК України.
 
Відмовляючи у відкритті апеляційного провадження за  апеляційною скаргою  ОСОБА_1 , поданою її представником ОСОБА_3 , на заочне рішення Солом?янського районного суду міста Києва від 03 серпня 2020 року, суд апеляційної інстанції виходив із того, що підстав, які б давали апеляційному суду можливість поновити строк на апеляційне оскарження рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 03 серпня 2020 року, представником відповідача ОСОБА_1 - ОСОБА_3 в заяві про поновлення процесуального строку не наведено, а викладені в цій заяві пояснення фактично зводяться до переоцінки причин пропуску строку апеляційного оскарження, оцінка поважності яких уже була надана Київським апеляційним судом в ухвалі від 29 листопада 2021 року.
 
Мотивувальна частина
 
Позиція Верховного Суду
 
За частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
 
Відповідно до пунктів 2, 3 частини першої статті 389 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити у касаційному порядку: ухвали суду першої інстанції, вказані у пунктах 3, 6, 7, 15, 16, 22, 23, 27, 28, 30, 32 частини першої статті 353 цього Кодексу, після їх перегляду в апеляційному порядку; ухвали суду апеляційної інстанції про відмову у відкритті або закриття апеляційного провадження, про повернення апеляційної скарги, про зупинення провадження, щодо забезпечення позову, заміни заходу забезпечення позову, щодо зустрічного забезпечення, про відмову ухвалити додаткове рішення, про роз`яснення рішення чи відмову у роз`ясненні рішення, про внесення або відмову у внесенні виправлень у рішення, про повернення заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами, про відмову у відкритті провадження за нововиявленими або виключними обставинами, про відмову в задоволенні заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами, про заміну сторони у справі, про накладення штрафу в порядку процесуального примусу, окремі ухвали.
 
Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
 
Переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими (частина перша статті 400 ЦПК України).
 
Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги у межах, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, Верховний Суд дійшов висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.
 
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

У пункті 8 частини другої статті 129 Конституції України визначено, що до основних засад судочинства належить забезпечення права на апеляційний перегляд справи.
 
Ці засади є конституційними гарантіями права на судовий захист.
 
Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) наголошує на тому, що право на доступ до суду має бути ефективним. Реалізуючи пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (далі - Конвенція), кожна держава-учасниця Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух. Разом із тим, не повинно бути занадто формального ставлення до передбачених законом вимог, так як доступ до правосуддя повинен бути не лише фактичним, але і реальним (§ 59 рішення ЄСПЛ у справі «De Geouffre de la Pradelle v. France» від 16 грудня 1992 року, заява № 12964/87).
 
У § 36 рішення у справі «Bellet v. France» від 04 грудня 1955 року, заява № 23805/94, ЄСПЛ зазначив, що «стаття 6 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права».
 
При цьому складовою правової визначеності є передбачуваність застосування норм процесуального законодавства. ЄСПЛ зазначає, що сторони судового провадження повинні мати право очікувати застосування до їхньої справи чинних норм процесуального законодавства (рішення ЄСПЛ у справі «Дія 97 проти України»                    від 21 жовтня 2010 року).
 
За частиною першою статті 352 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.
 
Відповідно до частини четвертої статті 287 ЦПК України у разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому цим Кодексом. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.
 
Згідно з частинами першою та другою статті 354 ЦПК України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, а на ухвалу суду - протягом п`ятнадцяти днів з дня його (її) проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені  у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: 1) на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду; 2) на ухвали    суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.
 
Відповідно до частини першої статті 44 ЦПК України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.
 
Норми ЦПК України не містять вичерпного переліку підстав, які вважаються поважними для вирішення питання про поновлення пропущеного процесуального строку. Такі причини визначаються в кожному конкретному випадку з огляду на обставини справи.
 
Разом з тим, право суду на поновлення строку не є безмежним.
 
Одним з елементів справедливого судового розгляду є принцип правової визначеності прав і обов`язків сторін спору та неможливість безпідставного поновлення пропущеного процесуального строку для оскарження рішення суду, що набрало законної сили, лише з метою його скасування на шкоду інтересам іншого учасника процесу.
 
Із практики ЄСПЛ випливає, що судовий розгляд визнається справедливим за умови забезпечення рівного процесуального становища сторін, що беруть участь у спорі. Вимагається, щоб кожній із сторін була надана розумна можливість представляти свою справу у такий спосіб, що не ставить її в суттєво менш сприятливе становище порівняно з опонентом.
 
Поновлення строку на апеляційне оскарження судового рішення без доведеності поважності причин не забезпечувало б рівновагу між інтересами сторін та правову визначеність у цивільних правовідносинах, яка є складовою верховенства права, проголошеного статтею 8 Конституції України.
 
Необґрунтоване поновлення процесуальних строків на оскарження остаточного судового рішення є порушенням принципу res judicata (правової визначеності), про що неодноразово наголошувалося у прецедентній практиці ЄСПЛ.
 
Так, у параграфі 41 рішення ЄСПЛ у справі «Пономарьов проти України» від 03 квітня 2008 року зазначено, що вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Від судів вимагається вказувати підстави. Однією із таких підстав може бути, наприклад, неповідомлення сторін органами влади про прийняті рішення у їхній справі. Проте навіть тоді можливість поновлення не буде необмеженою, оскільки сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження.
 
Аналогічні висновки викладені ЄСПЛ у рішеннях у справах «Науменко проти України» від 09 листопада 2004 року, «Полтораченко проти України» від 18 січня               2005 року та «Тімотієвич проти України» від 08 листопада 2005 року.
 
Безпідставне поновлення строку на оскарження судового рішення, що набрало законної сили, пропущеного на значний термін, є порушенням вимог статті 6 Конвенції щодо справедливого судового розгляду в такому його елементі як правова визначеність.
 
Згідно частини четвертої статті 357 ЦПК України суд відмовляє у відкритті апеляційного провадження у порядку, встановленому статтею 358 цього Кодексу, якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження будуть визнані неповажними.
 
За частиною першою статті 126 ЦПК України право на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням строку, встановленого законом або судом.
 
Доступ до суду як елемент права на справедливий судовий розгляд не є абсолютним і може підлягати певним обмеженням у випадку, коли такий доступ особи до суду обмежується законом і не суперечить пункту першому статті 6 Конвенції; якщо воно не завдає шкоди самій суті права і переслідує легітимну мету за умови забезпечення розумної пропорційності між використаними засобами і метою, яка має бути досягнута.
 
Виходячи із зазначених критеріїв, ЄСПЛ визнає легітимними обмеженнями встановлені державами - членами Ради Європи вимоги щодо строків оскарження судових рішень (рішення ЄСПЛ у справі «Нешев проти Болгарії» від 28 жовтня          2004 року).
 
Норми, що регулюють строки подачі скарг, безсумнівно, спрямовані на забезпечення належного здійснення правосуддя і юридичної визначеності. Зацікавлені особи мають розраховувати на те, що ці норми будуть застосовані (рішення ЄСПЛ у справі «Перетяка та Шереметьев проти України» від 21 грудня      2010 року).
 
Зважаючи на викладене, відмовляючи у відкритті апеляційного провадження у справі, яка розглядається, суд апеляційної інстанції не допустив порушення норм процесуального права, оскільки апеляційна скарга подана поза межами строку апеляційного оскарження, а наведені заявником підстави для поновлення цього строку обґрунтовано визнані судом неповажними. 
 
Апеляційним судом правильно встановлено, що 18 вересня 2020 року представником відповідача ОСОБА_5 була подана заява про перегляд  заочного рішення Солом`янського районного суду міста Києва від 03 серпня             2020 року, ухвалою від 30 листопада 2020 року вказану заяву залишено без задоволення.
 
В Єдиному державного реєстрі судових рішень рішення Солом`янського районного суду міста Києва від 03 серпня 2020 року було оприлюднене 12 серпня 2020 року, а ухвала Солом`янського районного суду міста Києва від 30 листопада 2020 року про відмову в перегляді заочного рішення - 07 грудня 2020 року.
 
Тобто відповідач ОСОБА_1 була обізнана про наявність заочного рішення та ухвали про перегляд заочного рішення, проте з розумним інтервалом часу не цікавилася провадження у її справі, та лише 19 листопада 2021 року, тобто майже через рік після постановлення ухвали за результатами перегляду заочного рішення, подала апеляційну скаргу на заочне рішення.
 
Наведені в касаційній скарзі доводи фактично зводяться до переоцінки причин пропуску строку на апеляційне оскарження, яким суд апеляційної інстанції надав належну оцінку та обґрунтовано визнав їй неповажними, оскільки вони не  свідчать про відсутність у відповідача реальної можливості подати апеляційну скаргу в установлений законом строк.
 
Посилання заявника на невиконання судом першої інстанції свого обов`язку щодо вручення судового рішення відповідачу у паперовій формі не спростовує факт обізнаності останньої про наявність заочного рішення та ухвали про відмову  в його перегляді, та можливості у зв`язку з цим вчасно звернутися до суду з апеляційної скаргою на вказані судові рішення.
 
За таких обставин, оскаржувана ухвала апеляційного суду відповідає вимогам закону.
 
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
 
Відповідно до частини першої статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо рішення, переглянуте в передбачених статтею 400 цього Кодексу межах, ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.
 
Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань (частина друга статті 410 ЦПК України).
 
Колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувану ухвалу суду апеляційної інстанції без змін, оскільки доводи касаційної скарги висновків суду не спростовують.
 
Щодо судових витрат                                                                                                                        
 
Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 416 ЦПК України суд касаційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції.
 
Оскільки колегія суддів дійшла висновку про відмову у задоволенні касаційної скарги, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої та апеляційної інстанції, а також розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції, немає.
 
Керуючись статтями 400, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду
 
ПОСТАНОВИВ:
 
Касаційну скаргу ОСОБА_1 , подану представником ОСОБА_3 , залишити без задоволення.
 
Ухвалу Київського апеляційного суду від 24 січня 2022 року залишити без змін.
 
Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

 
Головуючий                                                                                 І. М. Фаловська     Судді:                                                                                             В. М. Ігнатенко                                                                                                                  С. Ю. Мартєв                                                                                                              В. В. Сердюк                                                                                                                                                                                                                    В. А. Стрільчук