Справа № 132/1101/22 
Провадження № 33/801/697/2022
Категорія: 156 
Головуючий у суді 1-ї інстанції Ставнійчук С. В.
Доповідач: Голота Л. О.

ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
31 серпня 2022 року                                                                               м. Вінниця
Суддя Вінницького апеляційного суду Голота Л.О., 
розглянувши апеляційну скаргу захисника Никитюка Олександра Івановича, який діє в інтересах ОСОБА_1 , на постанову Калинівського районного суду Вінницької області від 26 липня 2022 року про притягнення до адміністративної відповідальності  ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , працює м. Калинівка Вінницької області, за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого частиною першою статті 130 КУпАП, -
в с т а н о в и в :

Постановою Калинівського районного суду Вінницької області від 26 липня 2022 року визнано ОСОБА_1 винувати у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого частиною першою статті 130 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 1000 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 17000 (сімнадцять тисяч) гривень в дохід держави з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік.
Стягнуто з ОСОБА_1 в дохід держави судовий збір в сумі 496,20 грн.
Як зазначено в постанові суду, 29 травня 2022 року о 17 год 45 хв по вул. В. Драбенюка в с. Сальник Хмільницького району водій ОСОБА_1 керував автомобілем ВАЗ 2107, д.н.з. НОМЕР_1 , у стані алкогольного сп`яніння, огляд на стан сп`яніння зі згоди водія в установленому законом порядку проводився на місці зупинки за допомогою приладу «Драгер Алкотест №6810», під час відеофіксації на бодікамеру, результат огляду позитивний 2,81‰, чим порушив вимоги п. 2.9 «а» ПДР України.
Не погоджуючись із постановою суду, захисником Никитюком О. І., який діє в інтересах ОСОБА_1 , подано апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, неповноту з`ясування обставин справи, просить скасувати постанову суду, а провадження у справі закрити за відсутністю складу адміністративного правопорушення.
Основними доводами апеляційної скарги є те, що автомобілем він не керував, а просто сидів в салоні. Зазначені обставини підтвердив також допитаний судом свідок ОСОБА_2 .
У судовому засіданні захисник Никитюк О. І. підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити.
Перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, вважаю, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, з огляду на наступне.
Згідно з частиною сьомою статті 294 КУпАП апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
Висновок суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого частиною першою статті 130 КУпАП зроблено судом першої інстанції на підставі наступних доказів : 
-протоколу про адміністративне правопорушення серії ААД №324223 від 29 травня 2022 року, згідно якого 29 травня 2022 року о 17 год 45 хв по вул. В. Драбенюка в с. Сальник Хмільницького району водій ОСОБА_1 керував автомобілем ВАЗ 2107, д.н.з. НОМЕР_1 , у стані алкогольного сп`яніння, огляд на стан сп`яніння зі згоди водія в установленому законом порядку проводився на місці зупинки за допомогою приладу «Драгер Алкотест № 6810», під час відеофіксації на бодікамеру, результат огляду позитивний 2,81‰, чим порушив вимоги п. 2.9 «а» ПДР України. (а. с. 2);
-роздруківкою приладу Драгер ALCOTEST 6810 від 29 травня 2022 року, згідно якої результат огляду ОСОБА_1 становить 2,81 проміле (а. с. 1);
-направленням на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції (а. с. 3);
-актом огляду на стан алкогольного сп`яніння з використання спеціальних технічних засобів (а. с. 4);
-відеозаписом з місця події; 
Згідно з частиною другою статті 251 КУпАП обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.
Разом з тим, суд апеляційної інстанції вважає такими, що заслуговують на увагу аргументи апеляційної скарги про недоведеність в діях ОСОБА_1 складу інкримінованого йому адміністративного правопорушення.
Диспозиція частина першої статті 130 КУпАП передбачає адміністративну відповідальність за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
У пункті 27 постанови Пленуму Верховного Суду України від 23 грудня 2005 року № 14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» роз`яснено, що керування транспортним засобом слід розуміти як виконання функцій водія під час руху такого засобу або інструктора-водія під час навчання учнів-водіїв, незалежно від того, керує особа транспортним засобом, який рухається своїм ходом чи за допомогою буксирування.
Згідно абз. 4 п. 27 згаданої Постанови Пленуму Верховного Суду роз`яснено, що для притягнення до відповідальності за статтею 130 КпАП не має значення, протягом якого часу особа, яка перебуває у стані сп`яніння чи під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції, керувала транспортним засобом. Правопорушення вважають закінченим з того моменту, коли водій почав рухатись.
У постанові від 20.02.2019 року Касаційного адміністративного суду в складі Верховного Суду в рамках справи №404/4467/16-а зазначено, що само по собі керування транспортним засобом розуміється, як технічна дія водія з метою приведення транспортного засобу в рух, зворушення з місця і, як наслідок, переміщення транспортного засобу в просторі. Експлуатація транспортного засобу передбачає використання цього транспортного засобу за призначенням, тобто з метою керування. Проте, зазначення «водія» унеможливлює правозастосування вказаного визначення в розумінні статті 130 КУпАП, оскільки суттєво зменшує коло осіб, які можуть бути притягнуті до відповідальності за керування у нетверезому стані.
З урахуванням вищевказаного, якщо в матеріалах адміністративної справи відсутні належні та допустимі докази керування транспортним засобом «правопорушником», то це само по собі унеможливлює притягнення особи до відповідальності, оскільки відсутній склад адміністративного правопорушення передбаченого статтею 130 КУпАП.
Суд апеляційної інстанції вважає, що у справі відсутні докази керування 29 травня 2022 року о 17 год 45 хв по вул. В. Драбенюка в с. Сальник Хмільницького району ОСОБА_1 автомобілем ВАЗ 2107, д.н.з. НОМЕР_1 , у стані алкогольного сп`яніння.
Наявний у справі відеозапис містить лише відомості щодо огляду ОСОБА_1 на стан алкогольного сп`яніння.
Доказів, які б підтверджували факт керування автомобілем, наявності у особи автомобіля, причетність його до будь якого транспортного засобу до справи не долучено. 
Суд першої інстанції не надав належного обґрунтування показам свідка ОСОБА_2 , який був допитаний в суді, та пояснив, що  ОСОБА_1 на своєму автомобілі ВАЗ 2107 д.н.з НОМЕР_1 приїхав до ОСОБА_2 , який живе в АДРЕСА_2 для спільного розпиття алкогольних напоїв, в якого мав намір заночувати. Потім додому до ОСОБА_2 прийшла соцпрацівник і повідомила, що його сусідка померла, та необхідно здійснити виклик поліції та швидкої. Саме з цією метою і були викликані працівники поліції, які в подальшому і склали протокол.
Відповідно до статті 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.
Відповідно до частини першої статті 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.
Відповідно до статті 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.
Згідно з статтею 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Згідно з статтею 252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.
Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Оцінюючи надані суду докази в їх сукупності, суддя керується основними конституційними засадами судочинства, визначеними ст. 129 Конституції України, до яких відноситься забезпечення доведеності вини і змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, а також ст. 62 Конституції України та загальними принципами права, згідно яких усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.
Європейський суд з прав людини в своїх рішеннях, зокрема по справах «Кобець проти України» від 14 лютого 2008 року, «Берктай проти Туреччини» від 08 лютого 2001 року, «Лавенте проти Латвії» від 07 листопада 2002 року неодноразово вказував, що оцінюючи докази, суд застосовує принцип доведення «за відсутності розумних підстав для сумніву», що може бути результатом цілої низки ознак або достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою не спростованих презумпцій.
Суд вправі обґрунтовувати свої висновки лише доказами, що випливають зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту (рішення Європейського суду з прав людини, справа «Коробов проти України» № 39598/03 від 21.07.2011).
Європейський суд з прав людини (далі ЄСПЛ) поширює стандарти, які встановлює Конвенція для кримінального провадження, на провадження у справах про адміністративні правопорушення. Наприклад, у справах «Лучанінова проти України» (рішення від 09 червня 2011 року, заява № 16347/02, «Малофєєва проти Росії» («Malofeyeva v. Russia», заява № 36673/04, «Карелін проти Росії» («Karelin v. Russia», заява № 926/08, рішення від 20 вересня 2016 року). При цьому Європейський суд робить висновок, що суд не має права самостійно редагувати фабулу правопорушення, відображену в протоколі, або відшукувати докази на користь обвинувачення, яка, по суті, становить виклад обвинувачення у вчиненні певного правопорушення, винуватість у скоєнні якого певною особою має доводитися в суді; суд також не має права самостійно відшукувати докази винуватості особи у вчиненні правопорушення. Адже діючи таким чином, суд неминуче перебиратиме на себе функції обвинувача, позбавляючись статусу незалежного органу правосуддя, що є порушенням статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
З огляду на викладене, складу адміністративного правопорушення, передбаченого частиною першою статті 130 КУпАП в діях ОСОБА_1 не доведено.
Відповідно до пункту 1 частини першої статті 247 КУпАП розпочате провадження в справі про адміністративне правопорушення підлягає закриттю у разі відсутності події і складу адміністративного правопорушення.
Згідно з частиною восьмою статті 294 КУпАП за наслідками розгляду апеляційної скарги суд апеляційної інстанції має право скасувати постанову та закрити провадження у справі.
Виходячи з наведеного, постанова місцевого суду підлягає скасуванню, а провадження у справі - закриттю за відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого частиною першою статті 130 КУпАП. 
Керуючись статтею 294 КУпАП, - 

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу захисника Никитюка Олександра Івановича, який діє в інтересах ОСОБА_1 , задовольнити.
Постанову Калинівського районного суду Вінницької області від 26 липня 2022 року про притягнення до адміністративної відповідальності  ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого частиною першою статті 130 КУпАП скасувати, а провадження у справі закрити за відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого частиною першою статті 130 КУпАП. 
Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Л. О. Голота