ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 листопада 2022 р. 	Справа № 440/17883/21	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Перцової Т.С.,
Суддів: Жигилія С.П. ,  Русанової В.Б. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Полтавської міської ради на рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 01.04.2022, головуючий суддя І інстанції: С.С. Сич, м. Полтава, по справі № 440/17883/21
за позовом                  ОСОБА_1  
до                 Полтавської міської ради                         
про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ

ОСОБА_1 (далі по тексту - позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до Полтавського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Полтавської міської ради (далі по тексту - відповідач, міська рада), в якому просив суд:
- визнати протиправною бездіяльність Полтавської міської ради, яка полягає у не прийнятті рішення про надання дозволу на розробку проекту землеустрою гр. ОСОБА_1 щодо відведення земельної ділянки у власність для індивідуального садівництва орієнтовною площею 0,12 га, із земель запасу на території Ковалівського старостинського округу Полтавської об`єднаної територіальної громади за межами населених пунктів;  
- зобов`язати Полтавську міську раду надати дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки орієнтовною площею 0,12 га для індивідуального садівництва у приватну власність на території Ковалівського старостинського округу Полтавської об`єднаної територіальної громади на ім`я гр. ОСОБА_1 .
В обґрунтування позовних вимог зазначено, що відповідачем у порушення вимог частини 7 статті 118 Земельного кодексу України (далі по тексту – ЗК України) станом на дату звернення до суду з позовом (20.12.2021) не розглянуто заяву позивача від 01.07.2021 про надання ОСОБА_1 дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для індивідуального садівництва орієнтовною площею 0,12 га, із земель запасу на території Ковалівського старостинського округу Полтавської об`єднаної територіальної громади за межами населених пунктів, та, як наслідок, не прийнято рішення по суті такої заяви, що в свою чергу перешкоджає реалізації позивачем права на отримання у власність відповідної земельної ділянки.
З посиланням на правову позицію Верховного Суду, викладену у постанові  від 11.09.2019 у справі № 819/570/18 вказав, що орган місцевого самоврядування не наділений дискреційними повноваженнями при прийнятті рішення про надання дозволу на розробку проекту відведення земельної ділянки за статтею 118 ЗК України, та має лише один передбачений законом вид правомірної поведінки, а тому належним способом захисту прав позивача є саме зобов`язання відповідача надати дозвіл на розробку проекту землеустрою.
Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 11.04.2022 по справі № 440/17883/21 адміністративний позов ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) до Полтавської міської ради (ідентифікаційний код 24388285, вул. Соборності, 36, м. Полтава, 36000) про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії задоволено частково.
Визнано протиправною бездіяльність Полтавської міської ради, яка полягає у не вирішенні питання про надання або про відмову у наданні ОСОБА_1 дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для індивідуального садівництва у власність орієнтовною площею 0,12 га за рахунок земель запасу за межами населеного пункту Верхоли на території Ковалівського старостинського округу Полтавської об`єднаної територіальної громади.
Зобов`язано Полтавську міську раду розглянути заяву ОСОБА_1 від 01 липня 2021 року (вхідний №Х04.1.1-11/6311 від 02 липня 2021 року) про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для індивідуального садівництва у власність орієнтовною площею 0,12 га за рахунок земель запасу за межами населеного пункту Верхоли на території Ковалівського старостинського округу Полтавської об`єднаної територіальної громади.
В іншій частині позовних вимог відмовлено.
Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Полтавської міської ради на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 2000 грн. (дві тисячі гривень).
Відповідач, не погодившись з рішенням суду першої інстанції в частині задоволених позовних вимог, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального права та процесуального права, просить суд апеляційної інстанції скасувати рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 11.04.2022 по справі № 440/17883/21 у вказаній частині та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Полтавської міської ради про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначено, що на момент звернення позивача із заявою від 01.07.2021 до Полтавської міської ради земельна ділянка з кадастровим номером 5324081900:00:019:0147, дозвіл на розроблення проекту землеустрою якої мав намір отримати позивач, входила в межі сформованої земельної ділянки з кадастровим номером 5324081900:00:019:0081 для індивідуального садівництва, яка зареєстрована в Державному земельному кадастрі відповідно до наказу Головного управління Держгеокадастру у Полтавській області № 2177-СГ на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок, виконаного інженером-землевпорядником ФОП ОСОБА_2 , місце розташування: Полтавська область, Полтавський район, за межами населених пунктів на території Ковалівської сільської ради, про що було повідомлено ОСОБА_1 .
Зауважив, що судом першої інстанції при прийнятті рішення не було досліджено чи перебувала на момент звернення позивача бажана ним земельна ділянка із земель резервного фонду за межами населеного пункту Верхоли на території Ковалевського старостинського округу Полтавської об`єднаної територіальної громади з кадастровим номером - 5324081900:00:019:0147  у комунальній власності Полтавської міської територіальної громади, а саме, чи була проведена державна реєстрація права комунальної власності на спірну ділянку.
Крім того, за змістом норми ст.118 ЗК України графічні матеріали, які подані заявником (позивачем) до заяви про надання дозволу на розробку проекту землеустрою, повинні містити не лише підтвердження про бажане місце розташування запитуваної земельної ділянки, а й свідчити про те, що вона є вільною. Разом з цим, надані позивачем матеріали вищенаведеного не підтверджують, про що і було повідомлено на звернення заявника.
Позивач правом подання відзиву на апеляційну скаргу не скориставя.
Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України (далі – КАС України) суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).
Згідно з ч. 4 ст. 229 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Колегія суддів, вислухавши суддю-доповідача, перевіривши в межах апеляційної скарги рішення суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з огляду на таке.
Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 звернувся до Полтавської міської ради із заявою від 01.07.2021 (вхідний № Х04.1.1-11/6311 від 02.07.2021) про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для індивідуального садівництва у власність орієнтовною площею 0,12 га за рахунок земель запасу за межами населеного пункту Верхоли на території Ковалівського старостинського округу Полтавської об`єднаної територіальної громади /а.с. 36/.
До вказаної заяви позивачем було додано: копію витягу з паспорта, копію картки платника податків /а.с. 38-40/, копію посвідчення учасника бойових дій /а.с. 41/, графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки /а.с. 37/
За результатами розгляду вказаної заяви листом Полтавського міського управління земельних ресурсів та земельного кадастру виконавчого комітету Полтавської міської ради від 28.07.2021 №01-04-01.2-07/1938 позивача повідомлено, що земельна ділянка, орієнтовною площею 0,12 га, потрапляє в межі земельної ділянки з кадастровим номером 5324081900:00:019:0081, яка зареєстрована в Державному земельному кадастрі за наказом Головного управління Держгеокадастру у Полтавській області на розробку документації із землеустрою земельної ділянки /а.с. 12, 35/.
Враховуючи, що Полтавською міською радою не було прийнято рішення про надання дозволу на розробку проекту землеустрою гр. ОСОБА_1 щодо відведення земельної ділянки у власність для індивідуального садівництва орієнтовною площею 0,12 га із земель запасу на території Ковалівського старостинського округу Полтавської об`єднаної територіальної громади за межами населених пунктів, позивач звернувся до суду з позовом про визнання такої бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії.
Задовольняючи позовні вимоги в частині визнання протиправною бездіяльності відповідача, суд першої інстанції зазначив, що неприйняття за результатами розгляду заяви позивача про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для індивідуального садівництва у власність орієнтовною площею 0,12 га за рахунок земель запасу за межами населеного пункту Верхоли на території Ковалівського старостинського округу Полтавської об`єднаної територіальної громади жодного рішення з числа тих, які уповноважений орган повинен був ухвалити за законом у місячний строк виключно на пленарному засіданні сесії Полтавської міської ради відповідно до вимог статей 26, 59 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" та статті 118 ЗК України, призвело до порушення права позивача на розгляд суб`єктом владних повноважень його заяви у встановленому законодавством порядку, що потребує судового захисту.
При цьому, обираючи належний та ефективний спосіб захисту порушеного права позивача, з урахуванням частини 2 статті 9 КАС України, суд вважав за необхідне зобов`язати Полтавську міську раду розглянути заяву ОСОБА_1 від 01 липня 2021 року (вхідний №Х04.1.1-11/6311 від 02 липня 2021 року) про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для індивідуального садівництва у власність орієнтовною площею 0,12 га за рахунок земель запасу за межами населеного пункту Верхоли на території Ковалівського старостинського округу Полтавської об`єднаної територіальної громади.
Відмовляючи у задоволенні позовної вимоги про зобов`язання Полтавської міської ради надати дозвіл на розробку проекту землеустрою, суд виходив з її передчасності, оскільки у спірних відносинах відповідач ще не реалізував своїх повноважень у спосіб, встановлений законом, не розглянув відповідне питання, не надав оцінки поданим позивачем документам та не прийняв за результатами розгляду акту у формі рішення.
Зменшуючи розмір заявлених позивачем витрат на правничу допомогу до 2000 грн, суд першої інстанції виходив з обґрунтованості такої суми витрат, яка підлягає стягненню за рахунок Полтавської міської ради на користь ОСОБА_1 , враховуючи при цьому часткове задоволення позовних вимог та співмірність розміру витрат на правничу допомогу зі складністю справи (справа незначної складності, що розглядається в порядку письмового  провадження) та виконаними адвокатом роботами, витраченим часом та обсягом наданих адвокатом послуг. 
Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та доводам апеляційної скарги, а також виходячи з меж апеляційного перегляду справи, визначених статтею 308 КАС України (перегляду підлягає рішення суду в частині задоволення позову), колегія суддів зазначає таке.
На виконання вимог статті 19 Конституції України органи державної влади та місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, у межах повноважень та способом, передбаченими Конституцією та законами України.
Стаття 14 Конституції України гарантує право власності на землю. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону.
Законом, який регулює земельні правовідносини, є Земельний кодекс України (далі за текстом - ЗК України), а також прийняті відповідно до Конституції України та цього Кодексу нормативно-правові акти.
Відповідно до статті 12 Земельного кодексу України (далі -  ЗК України) до повноважень сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин на території сіл, селищ, міст, серед іншого належить: а) розпорядження землями територіальних громад; б) передача земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб відповідно до цього  Кодексу; в) надання земельних ділянок у користування із земель комунальної власності відповідно до цього  Кодексу; г) вилучення земельних ділянок із земель комунальної власності відповідно до цього  Кодексу.
В силу положень статті 81 ЗК України громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі, зокрема, безоплатної передачі із земель державної і комунальної власності.
За змістом  статті 116 ЗК України  громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами аукціону.
Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.
Безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться у разі одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених цим Кодексом.
Згідно з частиною першою  статті 122 ЗК України сільські, селищні, міські ради передають земельні ділянки у власність або у користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб.
Як вбачається зі змісту апеляційної скарги, відповідач, стверджуючи про правомірність дій у спірних відносинах, посилається на те, що земельна ділянка із земель резервного фонду за межами населеного пункту Верхоли, на території Ковалівського старостинського округу, Полтавської об`єднаної територіальної громади з кадастровим номером 5324081900:00:019:0147, яку має намір отримати у власність позивач, не перебувала у комунальній власності Полтавської міської ради станом на момент звернення ОСОБА_1 із заявою від 01.07.2021, а тому міська рада не мала права розпоряджатися такими землями.
Слід зауважити, що 27.05.2021 року набрав чинності Закон України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо вдосконалення системи управління та дерегуляції у сфері земельних відносин" від 28 квітня 2021 року № 1423-IX (далі Закон № 1423-IX), яким розділ Х "Перехідні положення" Земельного кодексу України доповнено пунктом 24 про те, що з дня набрання чинності цим пунктом землями комунальної власності територіальних громад вважаються всі землі державної власності, розташовані за межами населених пунктів у межах таких територіальних громад, крім земель:
а) що використовуються органами державної влади, державними підприємствами, установами, організаціями на праві постійного користування (у тому числі земельних ділянок, що перебувають у постійному користуванні державних лісогосподарських підприємств, та земель водного фонду, що перебувають у постійному користуванні державних водогосподарських підприємств, установ, організацій, Національної академії наук України, національних галузевих академій наук);
б) оборони;
в) природно-заповідного та іншого природоохоронного призначення в межах об`єктів і територій природно-заповідного фонду загальнодержавного значення, лісогосподарського призначення;
г) зони відчуження та зони безумовного (обов`язкового) відселення території, що зазнала радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи;
ґ) під будівлями, спорудами, іншими об`єктами нерухомого майна державної власності;
д) під об`єктами інженерної інфраструктури загальнодержавних та міжгосподарських меліоративних систем державної власності;
е) визначених у наданих до набрання чинності цим пунктом дозволах на розроблення проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок, наданих органами виконавчої влади з метою передачі земельних ділянок у постійне користування державним установам природно-заповідного фонду, державним лісогосподарським та водогосподарським підприємствам, установам та організаціям, якщо рішення зазначених органів не прийняті.
Земельні ділянки, що вважаються комунальною власністю територіальних громад сіл, селищ, міст відповідно до цього пункту і право державної власності на які зареєстроване у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, переходять у комунальну власність з моменту державної реєстрації права комунальної власності на такі земельні ділянки.
Інші земельні ділянки та землі, не сформовані у земельні ділянки, переходять у комунальну власність з дня набрання чинності цим пунктом.
Перехід земельних ділянок із державної власності у комунальну власність згідно з вимогами цього пункту не є підставою для припинення права оренди та інших речових прав, похідних від права власності, на такі земельні ділянки. Внесення змін до договору оренди, суперфіцію, емфітевзису, земельного сервітуту із зазначенням нового органу, що здійснює розпорядження такою земельною ділянкою, не вимагається і здійснюється лише за згодою сторін договору.
З дня набрання чинності цим пунктом до державної реєстрації права комунальної власності на земельні ділянки державної власності, що передаються у комунальну власність територіальних громад, органи виконавчої влади, що здійснювали розпорядження такими земельними ділянками, не мають права здійснювати розпорядження ними.
Надані до дня набрання чинності цим пунктом рішеннями Ради міністрів Автономної Республіки Крим, органів виконавчої влади дозволи на розроблення документації із землеустрою щодо земельних ділянок державної власності, які відповідно до цього пункту переходять у комунальну власність, є чинними. Особи, які отримали такі дозволи, а також органи, що їх надали, зобов`язані повідомити про це протягом місяця відповідні сільські, селищні, міські ради з дня набрання чинності цим пунктом. Рішення про затвердження такої документації, що не була затверджена на день набрання чинності цим пунктом, приймають сільські, селищні, міські ради.
Рішення Ради міністрів Автономної Республіки Крим, органів виконавчої влади про викуп для суспільних потреб земельних ділянок приватної власності, прийняті до дня набрання чинності цим пунктом, є чинними, а заходи щодо відчуження таких земельних ділянок здійснюються органами, визначеними статтями 8 і 9 Закону України "Про відчуження земельних ділянок, інших об`єктів нерухомого майна, що на них розміщені, які перебувають у приватній власності, для суспільних потреб чи з мотивів суспільної необхідності".
Особи, які отримали дозволи на розроблення проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок, зазначені у підпункті "е" цього пункту, а також органи, що їх надали, зобов`язані повідомити про це протягом місяця відповідні сільські, селищні, міські ради з дня набрання чинності цим пунктом. До 1 січня 2023 року зазначені землі та земельні ділянки не можуть бути передані у власність та користування будь-яким іншим особам, крім тих, яким надано дозвіл на розроблення документації із землеустрою (крім передачі їх для розміщення об`єктів, передбачених статтею 15 Закону України "Про відчуження земельних ділянок, інших об`єктів нерухомого майна, що на них розміщені, які перебувають у приватній власності, для суспільних потреб чи з мотивів суспільної необхідності"). У разі якщо до 1 січня 2023 року такі земельні ділянки не передані у постійне користування державним установам природно-заповідного фонду, державним лісогосподарським та водогосподарським підприємствам, установам та організаціям, такі земельні ділянки переходять у комунальну власність територіальної громади села, селища, міста, на території якої вони розташовані.
До встановлення меж територій та об`єктів природно-заповідного фонду їх межі визначаються відповідно до проектів створення територій та об`єктів природно-заповідного фонду".
Отже, з аналізу наведених норм слідує, що починаючи з 27.05.2021 (дня набрання чинності вказаним пунктом 24 розділу Х «Перехідні положення» Земельного кодексу України) землями комунальної власності територіальних громад вважаються всі землі державної власності, розташовані за межами населених пунктів у межах таких територіальних громад, в тому числі і землі не сформовані у земельні ділянки, крім земель, які зазначені у п. 24 розділі Х ЗК України, та саме з 27.05.2021 органи виконавчої влади, що здійснювали розпорядження такими земельними ділянками, не мають права здійснювати розпорядження ними, зокрема, надавати дозволи на розробку проектів землеустрою (оскільки кінцевою метою отримання особою такого дозволу є отримання у власність відповідної земельної ділянки), що в свою чергу свідчить про те, що такі повноваження з вказаної дати перейшли до відповідних органів місцевого самоврядування, як власників вказаних земельних ділянок.
Так, з матеріалів справи вбачається, що спірна земельна ділянка розташована за межами населеного пункту с. Верхоли, на території Ковалівського старостинського округу, Полтавської об`єднаної територіальної громади (5324081900:00:019:0147). 
Враховуючи, що спірна земельна ділянка розташована за межами населених пунктів у межах Полтавської об`єднаної територіальної громади, а відповідачем не надано до суду доказів того, що вказана земельна ділянка належить до переліку земель, які відносяться до винятків, зазначених у п. 24 розділу Х ЗК України, відсутні підстави для незастосування до неї положень пункту 24 розділу Х Земельного кодексу України. 
Отже, з урахуванням приписів пункту 24 розділу Х ЗК України, саме Полтавська об`єднана територіальна громада (від імені якої діє Полтавська міська рада), починаючи з 27.05.2021 наділена повноваженнями щодо розпорядження вказаною земельною ділянкою, до яких, зокрема, входять і повноваження щодо надання дозволу на розробку проекту землеустрою.
Колегія суддів звертає увагу, що неоформлення належним чином права комунальної власності на земельні ділянки, що передані Полтавській територіальній громаді в силу норм закону, не може бути підставою для звільнення Полтавської міської ради від повноважень щодо розпорядження вказаними земельними ділянками, до яких, зокрема, входять і повноваження щодо надання дозволу на розробку проекту землеустрою.
Порядок безоплатної приватизації земельних ділянок громадянами визначений у  статті 118 ЗК України. Зокрема, частинами першою та другою цієї статті передбачено, що громадянин, зацікавлений у приватизації земельної ділянки, яка перебуває у його користуванні, подає заяву до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених  статтею 122  цього Кодексу. Рішення органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування щодо приватизації земельних ділянок приймається у місячний строк на підставі технічних матеріалів та документів, що підтверджують розмір земельної ділянки.
Частиною сьомою цієї статті передбачено, що відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.
Системний аналіз наведених норм права дає підстави вважати, що ними встановлені підстави, порядок, строки передачі земельної ділянки у власність громадян та органи, уповноважені розглядати ці питання. За змістом наведених норм для передачі земельної ділянки у власність зацікавлена особа звертається до відповідних органів із заявами для отримання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та для надання її у власність, за результатами розгляду яких, визначені в  статті 118 ЗК України органи, приймають одне з відповідних рішень.
При цьому, відповідно до частини першої  статті 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні»  виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради вирішуються відповідно до закону питання регулювання земельних відносин.
Згідно з частинами першою та другою статті 59 зазначеного Закону рада в межах своїх повноважень приймає нормативні та інші акти у формі рішень.
Рішення ради приймається на її пленарному засіданні після обговорення більшістю депутатів від загального складу ради, крім випадків, передбачених цим Законом. При встановленні результатів голосування до загального складу сільської, селищної, міської ради включається сільський, селищний, міський голова, якщо він бере участь у пленарному засіданні ради, і враховується його голос.
У спірних правовідносинах рішення про надання чи відмову в наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення бажаної земельної ділянки у власність належить до виключних повноважень Полтавської міської ради шляхом прийняття відповідних рішень на пленарному засіданні. Рішення, дії або бездіяльність сільської ради щодо надання земельних ділянок можуть бути оскаржені до суду.
Колегія суддів звертає увагу, що саме орган, який відповідно до законодавства наділений повноваженнями передавати земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Таким органом у спірних правовідносинах, в силу положень частини першої  статті 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», є виключно Полтавська міська рада, на пленарних засіданнях якої мають розглядатися питання, зокрема щодо надання дозволу на розробку проекту землеустрою.
Нормами статті 46 Закону № 280/97-ВР визначено, що сесія ради скликається в міру необхідності, але не менше одного разу на квартал, а з питань відведення земельних ділянок та надання документів дозвільного характеру у сфері господарської діяльності - не рідше ніж один раз на місяць.
Частинами першою і другою статті 59 Закону № 280/97-ВР передбачено, що рада в межах своїх повноважень приймає нормативні та інші акти у формі рішень. Рішення ради приймається на її пленарному засіданні після обговорення більшістю депутатів від загального складу ради, крім випадків, передбачених цим Законом.
Колегія суддів звертає увагу, що в межах даного адміністративного спору позивач звернувся до відповідача не із зверненням, а із відповідною заявою (клопотанням), за наслідками розгляду якої суб`єкт владних повноважень мав би прийняти відповідне управлінське рішення, в той час, як останній протиправно направив позивачу відповідь у формі листа.
Натомість, відповідачем не прийнято рішення за наслідками розгляду заяви позивача про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою для відведення земельної ділянки для індивідуального садівництва у власність орієнтовною площею 0,12 га за рахунок земель запасу за межами населеного пункту Верхоли на території Ковалівського старостинського округу Полтавської об`єднаної територіальної громади, а лише листом Полтавського міського управління земельних ресурсів та земельного кадастру виконавчого комітету Полтавської міської ради від 28.07.2021 №01-04-01.2-07/1938 повідомлено ОСОБА_1 про те, що бажана земельна ділянка, орієнтовною площею 0,12 га, потрапляє в межі земельної ділянки з кадастровим номером 5324081900:00:019:0081, яка зареєстрована в Державному земельному кадастрі за наказом Головного управління Держгеокадастру у Полтавській області на розробку документації із землеустрою земельної ділянки.
Отже, зазначений вище лист від 28.07.2021 №01-04-01.2-07/1938 не може вважатися належною відмовою у наданні ОСОБА_1 дозволу на розроблення проекту землеустрою для відведення земельної ділянки для індивідуального садівництва у власність орієнтовною площею 0,12 га за рахунок земель запасу за межами населеного пункту Верхоли на території Ковалівського старостинського округу Полтавської об`єднаної територіальної громади.
Крім того, зі змісту наведених вище норм земельного законодавства випливає обов`язок відповідача саме у місячний строк розглянути відповідну заяву та дати дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надати мотивовану відмову у його наданні. Вказана норма не дає права відповідачеві приймати відповідні заяви «до відома» та розглядати їх з порушенням місячного строку.
Проте, у спірних правопорушеннях, відповідач одне із передбачених законодавством рішень у спосіб, встановлений законом (питання регулювання земельних відносин вирішується виключно на пленарних засіданнях ради) не прийняв.
Тобто, має місце факт ухилення суб`єкта владних повноважень від виконання покладених на нього законодавством обов`язків.
Аналогічний висновок наведений у постанові Верховного Суду від 22.01.2020 у справі №346/5791/16-а.
Відсутність належним чином оформлених рішень Полтавської міської ради про надання дозволу або про відмову у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою після спливу встановленого законом місячного строку розгляду клопотання особи, не зважаючи на надсилання заявнику листів про розгляд клопотання, свідчить про те, що відповідач не прийняв жодного рішення з числа тих, які він повинен ухвалити за законом. Отже, має місце протиправна бездіяльність.
З урахуванням тієї обставини, що протиправна бездіяльність відповідача полягає у неприйнятті ним жодного з тих рішень, які передбачені у ч. 6 ст. 118 ЗК України, у визначений законом строк, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про визнання протиправною бездіяльності яка полягає у не вирішенні питання про надання або про відмову у наданні ОСОБА_1 дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для індивідуального садівництва у власність орієнтовною площею 0,12 га за рахунок земель запасу за межами населеного пункту Верхоли на території Ковалівського старостинського округу Полтавської об`єднаної територіальної громади та вважає, що належним способом захисту прав позивача є зобов`язання Полтавської міської ради розглянути заяву ОСОБА_1 від 01 липня 2021 року (вхідний №Х04.1.1-11/6311 від 02 липня 2021 року) про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для індивідуального садівництва у власність орієнтовною площею 0,12 га за рахунок земель запасу за межами населеного пункту Верхоли на території Ковалівського старостинського округу Полтавської об`єднаної територіальної громади.
Щодо позовних вимог в частині розподілу витрат на професійну правничу допомогу, заявлених до стягнення позивачем з відповідача, колегія суддів зазначає наступне.
Відповідно до ч. 1, п. 1 ч. 3 ст. 132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.
За приписами ч.1 ст.139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).
Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву (ч.7 ст.139 КАС України).
Відповідно до ч.3, 4 ст.143 КАС України, якщо сторона з поважних причин не може до закінчення судових дебатів у справі подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат, суд за заявою такої сторони, поданою до закінчення судових дебатів у справі, може вирішити питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог.
Для вирішення питання про судові витрати суд призначає судове засідання, яке проводиться не пізніше п`ятнадцяти днів з дня ухвалення рішення по суті позовних вимог.
Частинами 3, 4 статті 134 КАС України визначено, що для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що розмір суми витрат на правничу допомогу адвоката визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу та вартості виконаних робіт, витрати на проведення яких понесені в межах розгляду конкретної судової справи. При цьому розмір витрат має бути співмірним із складністю виконаних адвокатом конкретних робіт та часом, витраченим на виконання цих робіт.
Принцип співмірності витрат на оплату послуг адвоката запроваджено у частині п`ятій статті 134 КАС України. Так, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи (ч.5 ст.134 КАС України).
Згідно з ч.6 ст.135 КАС України у разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.
Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (ч.7 ст.135 КАС України).
З аналізу положень статті 134 КАС України вбачається, що склад та розмір витрат на професійну правничу допомогу підлягає доказуванню в судовому процесі. Сторона, яка хоче компенсувати судові витрати, повинна довести та підтвердити розмір заявлених судових витрат, пов`язаних безпосередньо з розглядом певної судової справи, а інша сторона може подати заперечення щодо неспівмірності розміру таких витрат.
Тобто, питання розподілу судових витрат пов`язане із суддівським розсудом (дискреційні повноваження).
Згідно з пунктом 4 частини першої статті першої Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.
Статтею 19 цього Закону визначено такі види адвокатської діяльності, як надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами.
Отже, правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема в судах та інших державних органах, захист від обвинувачення тощо, а договір про надання правової допомоги укладається на такі види адвокатської діяльності як захист, представництво та інші види адвокатської діяльності.
Представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного позивача, цивільного відповідача у кримінальному провадженні (пункт 9 частини першої статті 1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність").
Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (пункт 6 частини першої статті 1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність").
Відповідно до статті 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність"  гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.
Так, надаючи оцінку понесеним позивачем витратам на правничу допомогу колегія суддів зазначає, що суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою. Також, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи зокрема на складність справи, витрачений адвокатом час.
При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи.
Аналогічний висновок викладено у постанові Верховного Суду від 02 липня 2020 року в справі № 362/3912/18 (провадження № 61-15005св19).
Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «East/WestAllianceLimited» проти України, заява № 19336/04, п. 269).
У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» від 28 листопада 2002 року зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.
Судом першої інстанції встановлено та підтверджено в суді апеляційної інстанції, що представництво інтересів позивача ОСОБА_1 у даній справі №440/17883/21 здійснювалося адвокатом Кумечко М.С. на підставі ордеру серії ВІ №1071020 про надання правової допомоги ОСОБА_1 /а.с. 19/.
Кумечко Марина Сергіївна (свідоцтво №1504, видане Радою адвокатів Полтавської області 13.01.2016) включена до Єдиного реєстру адвокатів України (https://erau.unba.org.ua/profile/49973).
На підтвердження складу та розміру понесених витрат на правничу допомогу позивачем додано до позовної заяви копії наступних документів: договору про надання правової допомоги від 12.10.2021 (а.с. 18), акта виконаних робіт (наданих послуг) від 16.12.2021 (а.с. 16), квитанції № 96 від 16.12.2021 на суму 6300 грн. (а.с. 17).
Згідно пункту 4.2 договору про надання правової допомоги від 12.10.2021 гонорар адвоката визначається обсягом виконаних робіт та погоджується сторонами окремо на підставі складених додатків до цього договору, а також актів виконаних робіт (наданих послуг).
У акті виконаних робіт (наданих послуг) від 16.12.2021 (а.с. 16) зазначено наступні послуги виконані адвокатом: опрацювання законодавчої бази, що регулюють відносини по оскарженню рішення органу місцевого самоврядування щодо відмови у затвердженні проекту землеустрою, формування правової позиції, консультування щодо необхідності отримання додаткових матеріалів (доказів), збір документів для справи (витрачений час - 2 год., вартість 800 грн.); складання адміністративного позову про визнання бездіяльності протиправною, зобов`язання вчинити певні дії (витрачений час - 3 год., вартість 4500 грн; складання та направлення адвокатського запиту до Полтавської міської ради (витрачений час - 30 хв., вартість 500 грн); складання на направлення адвокатського запиту до ГУ ДГК у Полтавській області (витрачений час - 30 хв., вартість 500 грн). Всього 6300,00 грн. 
Так, відповідно до правової позиції Верховного Суду, висловленої в постанові від 23.04.2019 по справі №826/9047/16, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони тощо.
При визначенні суми компенсації витрат, понесених на правничу допомогу, необхідно досліджувати на підставі належних та допустимих доказів обсяг фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, кількість витраченого часу, розмір гонорару, співмірність послуг категоріям складності справи, витраченого адвокатом часу, об`єму наданих послуг, ціни позову та (або) значенню справи.
Зменшуючи розмір заявлених позивачем витрат на правничу допомогу до 2000 грн, суд першої інстанції виходив з обґрунтованості такої суми витрат, яка підлягає стягненню за рахунок Полтавської міської ради на користь ОСОБА_1 .
Колегія суддів зазначає, що звертаючись до суду першої інстанції з позовною заявою, позивач надав до суду всі необхідні докази щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена позивачем адвокату.
Так, відповідно до акту виконаних робіт (наданих послуг) від 16.12.2021 загальна вартість наданих юридичних послуг складає 6300,00 грн.
Дослідивши подані заявником докази, колегія суддів приходить до висновку, що в даному випадку розмір витрат на оплату послуг адвоката є завищеним та не є співмірним із складністю справи та з виконаною адвокатом роботою (наданими послугами); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт, оскільки підготовка та представництво інтересів позивача не потребувала настільки значного часу для надання адвокатом послуг та виконання робіт з правової (правничої) допомоги позивачу у співвідношенні до гонорару адвоката, а суми, які заявлені до відшкодування позивачу за надання послуг та виконання робіт з правової (правничої) допомоги, не є належним чином обґрунтовані на предмет їх розміру, який визначений в поданій заяві.
При цьому колегія суддів враховує, що вчинення адвокатом таких дій як опрацювання законодавчої бази, що регулюють відносини по оскарженню рішення органу місцевого самоврядування щодо відмови у затвердженні проекту землеустрою, формування правової позиції, консультування щодо необхідності отримання додаткових матеріалів (доказів), збір документів для справи, складання адміністративного позову неможливо вважати самостійними послугами з надання правової (правничої) допомоги, оскільки це є складовою процесу написання адміністративного позову, тому вказані витрати не можуть підлягати окремій компенсації за рахунок відповідача.
Разом з цим, при остаточному розрахунку суми, яку слід стягнути на користь позивача з відповідача, слід враховувати положення частини 3 статті 139 КАС України, відповідно до яких, при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. 
Враховуючи часткове задоволення позовних вимог, фактичний обсяг виконаної роботи та її незначну складність, суд апеляційної інстанції, погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність підстав для стягнення на користь позивача за рахунок відповідача витрат за надання професійної правничої допомоги в розмірі 2000 грн, який є співмірним та пропорційним відносно виконаної адвокатом роботи та відповідає висновкам суду апеляційної інстанції, прийнятими за результатами розгляду апеляційної скарги.  
Відповідно до ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
З огляду на викладене, враховуючи, колегія суддів дійшла висновку про додержання судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права при прийнятті рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 11.04.2022 по справі № 440/17883/21 в частині задоволення позовних вимог ОСОБА_1 .
Доводи апеляційної скарги, з наведених вище підстав, висновків суду не спростовують.
Згідно п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.
Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись ч. 4 ст. 229, ч. 4 ст. 241, 242, 243, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 326-329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -  

ПОСТАНОВИВ

Апеляційну скаргу Полтавської міської ради - залишити без задоволення.
Рішення  Полтавського окружного адміністративного суду від 01.04.2022 по справі № 440/17883/21 - залишити без змін. 
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя 		Т.С. Перцова 	
Судді	   	С.П. Жигилій    В.Б. Русанова