Номер провадження: 22-ц/813/4510/22 
Справа № 507/1217/20
Головуючий у першій інстанції Вужиловський О. В.
Доповідач Таварткіладзе О. М.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
13.09.2022 року                                                                 м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого – Таварткіладзе О.М.,
суддів: Князюка О.В., Погорєлової С.О.,
за участю секретаря судового засідання: Зеніної М.О.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Любашівського районного суду Одеської області від 10 листопада 2020 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до Боківської сільської ради Любашівського району Одеської області про визначення додаткового строку для прийняття спадщини, -
                                         В С Т А Н О В И В:

У жовтні 2020 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до Боківської сільської ради Любашівського району Одеської області про визначення додаткового строку для прийняття спадщини, мотивуючи це тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер її батько ОСОБА_3 , після смерті якого відкрилася спадщина у вигляді двох земельних ділянок, площею 5,17 га та площею 3,99 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва на території Боківської сільської ради Любашівського району Одеської області.
Позивач є спадкоємцем першої черги за законом, інших спадкоємців не має. 
15.10.2020 року вона звернулася до державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, однак у видачі свідоцтва їй було відмовлено у зв`язку з пропуском строку та рекомендовано звернутися до суду із заявою про надання додаткового строку для прийняття спадщини.
Встановлений законом шестимісячний строк, як зазначає позивач, було пропущено у зв`язку з тим, що вона хворіла та була юридично необізнаною щодо строків прийняття спадщини, у зв`язку з чим просила суд визначити їй додатковий строк тривалістю чотири місяці для прийняття спадщини.
Рішенням Любашівського районного суду Одеської області від 10 листопада 2020 року визначено ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , і/н. НОМЕР_1 , додатковий строк для прийняття спадщини після смерті ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 , терміном у три місяці після вступу рішення в законну силу. 
Не погоджуючись з таким рішенням суду, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій просить рішення Любашівського районного суду Одеської області від 10 листопада 2020 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права.
Так, апеляційна скарга мотивована тим, що ОСОБА_1 є спадкоємцем майна померлого ОСОБА_3 на підставі заповіту, складеного 15.05.2018 року останнім на її ім`я. Після смерті ОСОБА_3 вона у передбачений законом строк звернулася до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини та отримала свідоцтво про право на спадщину за заповітом на земельну ділянку № НОМЕР_2 , масив № НОМЕР_3 , площею 3,9864 га, розташовану на території Боківської сільської ради Любашівського району Одеської області для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Апелянт зазначає, що вона користується спадковим майном до цього часу. Однак суд, всіх обставин не перевірив, коло спадкоємців не з`ясував, зокрема ОСОБА_1 до участі у справі не залучив та прийшов до передчасного висновку про надання позивачці додаткового строку для прийняття спадщини, спадкоємцем якої за заповітом є ОСОБА_1 , що призвело до порушення прав останньої.
Будучи в розумінні ст. ст. 128, 130 ЦПК України належним чином повідомленими про дату, час та місце розгляду справи, сторони в судове засідання, призначене на 13.09.2022 року на 14.00 годину не з`явилися, клопотань про розгляд справи в режимі відеоконференції не подавали.
31.01.2022 року від старости Боківського старостинського округу Сави Воронецького надійшло клопотання про розгляд справи без участі відповідача.
08.09.2022 року від ОСОБА_4 , яка представляє інтереси ОСОБА_2 на підставі довіреності від 30.07.2020 року, надійшло клопотання про відкладення розгляду справи у зв`язку з тим, що ОСОБА_2 з 06.04.2022 року через форс-мажорні обставини перебуває за межами країни, а представник ОСОБА_4 з 08.09.2022 року знаходиться в лікарні. На підставі наведеного, представник просить не розглядати справу без її присутності, не позбавляти її висловити свою думку по справі та надати певні пояснення.
Однак, відповідно до ст..60 ЦК України представником у суді може бути адвокат або законний представник.  Під час розгляду спорів, що виникають з трудових відносин, а також справ у малозначних спорах (малозначні справи) представником може бути особа, яка досягла вісімнадцяти років, має цивільну процесуальну дієздатність, за винятком осіб, визначених у статті 61 цього Кодексу.
Проте спори щодо спадкування не є малозначними справами, у розумінні п.2 ч.4 ст.274 ЦПК України, а відтак представником в межах цієї справи може бути лише адвокат або законний представник. 
Доказів, що ОСОБА_4 є адвокатом остання не представила.
При цьому, відповідно матеріалів справи, інтереси ОСОБА_2 в Одеському апеляційному суді представляє адвокат Прищепа Олександр Анатолійович, що підтверджується його ордером про надання правової допомоги (а.с.45), від якого заяв про припинення ним повноважень представника по даній справі або про відкладення розгляду справи не надходило.
Не зверталася із заявою про відкладення і сама ОСОБА_2 .
А відтак, підстав для відкладення не має.
Крім того, позивачка надавала відзив на апеляційну скаргу, в якому висловила свою думку щодо обставин справи, а у разі бажання надати додаткові пояснення, не була позбавлена надати їх письмово, надіславши пояснення поштою або на електронну адресу апеляційного суду, або висловити свою думку у судовому засіданні в режимі відеоконференції за її заявою особисто або через представника.
З урахуванням того, що матеріали справи містять достатньо доказів для розгляду справи по суті, а також враховуючи розумні строки розгляду апеляційної скарги на рішення суду, з урахуванням того, що вказана справа на розгляді суду першої інстанції знаходиться з жовтня 2020 року, а в апеляційному суді з вересня 2021 року, підстав для відкладення розгляду справи, колегія суддів не вбачає.
Відповідно до ч.2 ст.372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
За таких обставин, колегія суддів вважає за можливе розглядати справу за відсутності належним чином сповіщених сторін.
Заслухавши суддю-доповідача, доводи апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити частково, виходячи з наведених у цій постанові підстав.
Відповідно до ч.1,2 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги; суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Згідно ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати; чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.
Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.
Відповідно до ст. 376 ЦПК України  підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права. Норми матеріального права вважаються порушеними або неправильно застосованими, якщо застосовано закон, який не поширюється на ці правовідносини, або не застосовано закон, який підлягав застосуванню. Порушення норм процесуального права можуть бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи та у випадках встановлених ч. 3 цієї статті.
 Порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо:
1) справу розглянуто неповноважним складом суду;
2) в ухваленні судового рішення брав участь суддя, якому було заявлено відвід, і підстави його відводу визнано судом апеляційної інстанції обґрунтованими, якщо апеляційну скаргу обґрунтовано такою підставою;
3) справу (питання) розглянуто судом за відсутності будь-якого учасника справи, не повідомленого належним чином про дату, час і місце засідання суду (у разі якщо таке повідомлення є обов`язковим), якщо такий учасник справи обґрунтовує свою апеляційну скаргу такою підставою;
4) суд прийняв судове рішення про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки осіб, що не були залучені до участі у справі;
5) судове рішення не підписано будь-ким із суддів або підписано не тими суддями, які зазначені у рішенні;
6) судове рішення ухвалено суддями, які не входили до складу колегії, що розглядала справу;
7) суд розглянув в порядку спрощеного позовного провадження справу, що підлягала розгляду за правилами загального позовного провадження.
Зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частин.
Задовольняючи позов ОСОБА_2 про надання їй додаткового строку для прийняття спадщини, суд першої інстанції виходив з того, що:
- позивачка є єдиним спадкоємцем майна померлого, інших спадкоємців не має;
- позивач з поважних причин пропустила строк на подачу заяви про прийняття спадщини, оскільки хворіла, що є підставою для визначення їй додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини.
Однак, колегія суддів з такими висновками суду першої інстанції не погоджується, з огляду на наступне.
Матеріалами справи встановлено, що позивачка ОСОБА_5 є дочкою ОСОБА_3 та ОСОБА_6 , що підтверджується копією виданого повторно свідоцтва про народження Серії НОМЕР_4 (а.с.06).
У зв`язку з реєстрацією шлюбу, позивачка змінила прізвище з ОСОБА_7 на ОСОБА_8 (а.с.07).
ІНФОРМАЦІЯ_1 помер батько позивачки ОСОБА_3 , що підтверджується копією повторно виданого свідоцтва про смерть Серії НОМЕР_5 (а.с.10).
Після смерті ОСОБА_3 відкрилася спадщина на належне йому майно, у вигляді 2 земельних ділянок: розміром 5,17 га із земель КСП «Ім.Петровського» Любашівського району Одеської області та розміром 3,99 га на території Боківської сільської ради, масив № НОМЕР_6 , ділянка № НОМЕР_7 для введення товарного сільськогосподарського виробництва.
30.07.2020 року позивачка звернулася до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини, однак листом від 15.10.2020 року нотаріусом у видачі їй свідоцтва про право на спадщину було відмовлено у зв`язку з пропуском встановленого законом 6-ти місячного строку для прийняття спадщини та рекомендовано звернутися до суду (а.с.11).
Згідно ст. 1216, 1217 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом.
Відповідно ч.1-2 ст..1220 ЦК України  спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою.  Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частина третя статті 46 цього Кодексу).
Відповідно ч.1 ст.1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини.
Відповідно до ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті.  У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу.  Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.
Згідно з ч.1 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.
Відповідно до ч.1,2,5 ст.1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини.  Заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто. Особа, яка подала заяву про прийняття спадщини, може відкликати її протягом строку, встановленого для прийняття спадщини.
Відповідно до ч.1 ст.1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.
Отже, правовий аналіз наведених норм надає підстави для висновків, що спадкування - особливий правовий інститут. Можливість стати спадкоємцем не залежить від соціального статусу особи, її дієздатності, громадянства тощо. Водночас, законодавство встановлює певні умови, дотримання яких є обов`язковим для оформлення прав на спадкове майно. Однією із таких умов є дотримання спадкоємцем строку на прийняття спадщини.
Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 1272 ЦК України якщо протягом передбаченого ст. 1270 ЦК України строку заяву про прийняття спадщини не подано, спадкоємець вважається таким, що не прийняв спадщину. Спадкоємцеві, який пропустив строк для прийняття спадщини, може бути встановлений додатковий строк: за письмовою згодою інших спадкоємців, які прийняли спадщину; за рішенням суду.
Відповідно до положень частини 3 ст. 1272 ЦК України, за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини.
Матеріалами справи встановлено, що за життя ОСОБА_3 склав заповіт, яким 15.05.2018 року заповів земельну ділянку, площею 3,9864 га, яка розташована на території Боківської сільської ради Любашівського району Одеської області, кадастровий номер 512380900:01:001:0738, та все інше майно - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 . Вказаний заповіт посвідчений секретарем Боківської сільської ради Любашівського району Одеської області Тимофійчук В.Ф. (а.с.87). 
08.08.2019 року ОСОБА_1 видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом, яка складається із земельної ділянки № НОМЕР_2 , масив № НОМЕР_3 , площею 3,9864 га, кадастровий номер 512380900:01:001:0738, розташованої на території Боківської сільської ради Любашівського району Одеської області для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, зареєстрованої 21.10.2016 року відділом Держгеокадастру у Любашівському районі Одеської області (а.с.37). 
Проте, звертаючись до суду вже після прийняття ОСОБА_1 спадщини, позивач належним відповідачем у справі визначила - Боківську сільську раду Любашівського району Одеської області, чиї права не порушуються.
Колегія суддів звертає увертає увагу на наступне.
Згідно п.24 постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» особа, яка не прийняла спадщину в установлений законом строк, може звернутися до суду з позовною заявою про визначення додаткового строку для прийняття спадщини відповідно до частини третьої статті 1272 ЦК України. Суди відкривають провадження в такій справі у разі відсутності письмової згоди спадкоємців, які прийняли спадщину, а також за відсутності інших спадкоємців, які могли б дати письмову згоду на подання заяви до нотаріальної контори про прийняття спадщини. Відповідачами у такій справі є спадкоємці, які прийняли спадщину. При відсутності інших спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття відповідачами є територіальні громади в особі відповідних органів місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини. 
Таким чином, територіальні громади в особі відповідних органів місцевого самоврядування виступають у якості відповідачів лише в тих випадках, коли інші спадкоємці відсутні. Однак, у разі наявності спадкоємців, які прийняли спадщину чи претендують на неї, належними відповідачами виступають вони. 
Матеріалами справи встановлено, що ОСОБА_1 звернувшись до нотаріуса у передбачений законодавством строк з відповідною заявою, прийняла спадщину, тоді коли ОСОБА_2 пропустила строк на її прийняття, звернувшись до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини через 2 роки після смерті батька.
В такому випадку, позивачка, яка пропустила встановлений законом строк, повинна була надати до нотаріуса згоду інших спадкоємців, зокрема ОСОБА_1 на подачу нею заяви про прийняття спадщини, а у разі відсутності такої згоди від ОСОБА_1 звернутися до суду із позовом про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини, залучивши останню до участі у справі в якості відповідача (співвідповідача). 
Тобто, відповідачем по справі повинен бути зазначений спадкоємець, який прийняв спадщину, тобто ОСОБА_1 , яку не було залучено до участі у справі у якості відповідача.
В абзаці 3 п.24 наведеної вище постанови, Верховний Суд зазначив, що під час розгляду справ про спадкування, суд повинен перевіряти наявність або відсутність спадкової справи стосовно спадкодавця у державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини, наявність у матеріалах справи обґрунтованої постанови про відмову нотаріуса у вчиненні нотаріальної дії, зокрема відмови у видачі свідоцтва про право на спадщину. 
Однак, з матеріалів справи вбачається, що при розгляді цієї справи, суд першої інстанції копію спадкової справи не витребував, коло спадкоємців не встановлював, та відповідно ОСОБА_1 , яка прийняла спадщину та має бути належним відповідачем, до участі у справі не залучив, що призвело до порушення прав останньої. 
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц (провадження № 14-61цс18) зроблено висновок, що пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі, оскільки заміна неналежного відповідача здійснюється в порядку, визначеному ЦПК України. За результатами розгляду справи суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача. Тобто, визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи, а не на стадії відкриття провадження (правовий висновок Великої Палати Верховного Суду у постанові від 17 квітня 2018 року у справі №523/9076/16-ц).
Тобто, пред`явлення позову до неналежного відповідача є самостійною підставою для відмови в задоволенні позову.
Оскільки позивачкою не залучено до участі у справі належного відповідача – ОСОБА_1 , яка є спадкоємцем за заповітом не лише земельної ділянки площею 3,9864 га, яка розташована на території Боківської сільської ради Любашівського району Одеської області, кадастровий номер 512380900:01:001:0738, про яку зазначено у заповіті, а і всього іншого майна спадкодавця, рішення підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про відмову у задоволенні позову, що не позбавляє позивачку права звернутися до суду з відповідним позовом до належного відповідача.
Крім того, встановлення судовим рішенням позивачу додаткового строку для прийняття спадщини і набуття позивачем статусу спадкоємця, який прийняв спадщину, надають їй право для оспорювання заповіту на користь ОСОБА_1 тощо, внаслідок чого права ОСОБА_1 вирішуються судовим рішенням про визначення додаткового строку для прийняття спадщини.
Тому участь ОСОБА_1 в якості відповідача у справі про встановлення ОСОБА_2 додаткового строку для прийняття спадщини після смерті батька ОСОБА_3 , є обов`язковою. 
Відповідно до ч.13 ст.141 ЦПК України якщо суд апеляційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Відповідно до ч.6 ст.141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
Як вбачається з матеріалів справи, позивачкою при подачі позову у жовтні 2020 року сплачено 840,80 грн. ставки судового збору за подачу позовної заяви немайнового характеру. Апелянт,  ОСОБА_1 звільнена від сплати судового збору на підставі п.9 ч.1 ст.5 ЗУ «Про судовий збір» (інвалід 2 групи). За таких обставин, з позивачки на користь держави підлягає стягненню судовий збір за розгляд апеляційної скарги у розмірі 1 261,20 грн (тобто 150% ставки, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви).
На підставі викладеного і керуючись ст. ст. 367, 374, 376, 381, 383 ЦПК України, апеляційний суд
                                                  П О С ТА Н О В И В:

Апеляційну скаргу   ОСОБА_1 - задовольнити частково.
Рішення Любашівського районного суду Одеської області від 10 листопада 2020 року – скасувати.
Позов ОСОБА_2 до Боківської сільської ради Любашівського району Одеської області про визначення додаткового строку для прийняття спадщини – залишити без задоволення.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір у розмірі 1 261,20 грн. за розгляд апеляційної скарги.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено: 29.09.2022 року

Головуючий                                                                               О.М. Таварткіладзе
                    
Судді:                                                                                 О.В. Князюк

                                                               С.О. Погорєлова