КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Справа № 752/16634/21
№ апеляційного провадження: 22-ц/824/8416/2022
 
П О С Т А Н О В А 
І М Е Н Е М     У К Р А Ї Н И
 
20 жовтня 2022 року                                                                                              м. Київ
 
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: 
суддя-доповідач Слюсар Т.А. 
суддів: Коцюрби О.П., Білич І.М., 
розглянувши у порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 19 січня 2022 року у складі судді Слободянюк А.В.,
у справі за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Теплопостачсервіс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості  за оплату житлово-комунальних послуг з урахуванням індексу інфляції та трьох відсотків річних, нарахованих на суму заборгованості,- 
 
   В С Т А Н О В И В :
 
У липні 2021 року товариство з обмеженою відповідальністю «Теплопостачсервіс» (далі - ТОВ "Теплопостачсервіс") звернулося до суду з позовом про стягнення заборгованості.
 
Позов обґрунтовано тим, що ТОВ "Теплопостачсервіс" з 01.07.2014 є виконавцем послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води, та надає зазначені послуги за адресою АДРЕСА_1 .
 
ОСОБА_1 є власником  квартири АДРЕСА_2 у вказаному будинку, що підтверджується відомостями з державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 29.05.2021 № 210675984 та є споживачем житлово-комунальних послуг, які  надає позивач, нараховує плату за них, а також формує і надає споживачам рахунки на оплату комунальних послуг, згідно затверджених уповноваженими органами тарифів, зокрема рахунки на оплату послуг з централізованого опалення і постачання гарячої води.
 
Вказує, що між позивачем та відповідачем договір про надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води не укладений, однак не зважаючи на його відсутність останній споживає надані житлово-комунальні послуги.
 
Також зазначає, що відсутність укладеного договору про надання житлово-комунальних послуг не є підставою для звільнення споживача від обов`язку оплати спожитих послуг в повному обсязі (Постанова Верховного суду У країни від 30.10.2013 р. справа 6-59цс 13 та від 15.03.2018 р. справа № 401/15-ц).
 
Відповідач, отримуючи щомісячно рахунки за оплату наданих позивачем послуг, жодного разу не звернувся із запереченнями щодо боргу, сума якого кожного місяця вказується в рахунках, вартості послуг, їх об`ємів та якості, що говорить про визнання боргу відповідачем, а отже, сума нарахованої заборгованості є безспірною.
 
Формування суми заборгованості ОСОБА_1 за період  з 01.11.2017 по червень 2021 року помісячно з розщепленням платежів, наведено у довідці № 19/14-377Т від 16.06.2021.
 
З огляду на вказане ТОВ "Теплопостачсервіс" просило стягнути з відповідача заборгованість за послуги централізованого опалення в розмірі 33426 грн 18 коп., інфляційні втрати у розмірі 1613 грн 85 коп., 3 % річних в сумі 1931 грн 48 коп., а також відшкодувати понесені судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 2270 грн.
 
Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 19 січня 2022 року позов ТОВ «Теплопостачсервіс» задоволено. Вирішено питання судових витрат.
 
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 не погоджується з рішенням суду першої інстанції та за змістом просить його скасувати.
 
Зазначає, що обставини справи не відповідають дійсності, з огляду на те, що він фактично не проживає з адресою: АДРЕСА_1 та відповідно не користується послугами, які надалися позивачем, оскільки у квартирі відсутня електроенергія, гаряче та холодне водопостачання, опалення, каналізація.
 
Вказує, що немає доступу до комунікацій та приладів обліку та не може самостійно ввімкнути або вимкнути послугу, а також не отримував від позивача рахунки, повідомлення, листи та іншу документацію, оскільки не отримував ключі від поштової скриньки.
 
У відзиві на апеляційну скаргу адвокат Безродний А.Ю. в інтересах ТОВ "Теплопостачсервіс" просить законне та обґрунтоване рішення, ухвалене з дотриманням норм процесуального права залишити без змін, а апеляційну скаргу доводи якої не спростовують висновків суду першої інстанції  залишити без задоволення.
 
В своїх запереченнях на відзив ОСОБА_1 просить скасувати рішення суду першої інстанції, як таке, що не відповідає обставинам справи та неврахування судом відсутності доказів надання послуг опалення квартири.
 
За змістом ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
 
Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.
 
Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
 
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
 
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
 
Рішення суду першої інстанції в повній мірі відповідає вказаним вимогам закону виходячи з наступного. 
 
Задовольняючи позовні вимоги  ТОВ "Теплопостачсервіс" районний суд мотивував своє рішення тим, що ОСОБА_1 є власником квартири АДРЕСА_3 , в той час як позивач  з 01 липня 2014 року є виконавцем послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води за вказаною адресою. Вказано, що правовідносини, які склалися між сторонами, є грошовим зобов`язанням у якому, серед інших прав та обов`язків сторін, на боржників покладено виключно певний цивільно-правовий обов`язок з оплати отриманих житлово-комунальних послуг, якому кореспондує право вимоги кредитора вимагати сплату грошей за надані послуги. Судом зазначено, що на вказані правовідносини поширюється дія статті 625 ЦК України як спеціальний вид цивільно-правової відповідальності за прострочення виконання зобов`язання.
 
Таким чином, суд першої інстанції зазначив, що відповідачем по справі не було надано достатніх доказів на підтвердження виконання ним своїх зобов`язань, передбачених законом, по оплаті за спожиті комунальні послуги, а тому й позовні вимоги підлягають задоволенню.
 
Апеляційний суд погоджується із вказаним висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.
 
Як убачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 є власником квартири АДРЕСА_3 , що підтверджується інформаційною довідкою від 29.05.2020 з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна.
 
Будинок за адресою АДРЕСА_1 перебуває на утриманні та обслуговуванні ТОВ "Теплопостачсервіс".
 
Основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обов`язки, регулюються Законом України "Про житлово-комунальні послуги".
 
Згідно зі статтею 13 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" залежно від функціонального призначення житлово-комунальні послуги поділяються на: 1) комунальні послуги (централізоване постачання холодної та гарячої води, водовідведення, газо- та електропостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо); 2) послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій (прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, санітарно-технічне обслуговування, обслуговування внутрішньобудинкових мереж, утримання ліфтів, освітлення місць загального користування, поточний ремонт, вивезення побутових відходів тощо); 3) послуги з управління будинком, спорудою або групою будинків (балансоутримання, укладання договорів на виконання послуг, контроль виконання умов договору тощо); 4) послуги з ремонту приміщень, будинків, споруд (заміна та підсилення елементів конструкцій та мереж, їх реконструкція, відновлення несучої спроможності несучих елементів конструкцій тощо).
 
Хоч у частині першій статті 19 Закону № 1875-IV й передбачено, що відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах, проте відповідно до пункту 1 частини першої статті 20 цього Закону споживач має право, зокрема, одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг.
 
Такому праву прямо відповідає визначений пунктом 5 частини третьої статті 20 Закону № 1875-ІV обов`язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.
 
Встановлено, що станом на день подання позову, договір про надання комунальних послуг укладено не було.
 
Згідно із зазначеними нормами закону, споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі.
 
Зазначений правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 20 квітня 2016 року у справі № 6-2951цс15.
 
За змістом статті 20 Закону № 1875-IV та пунктів 28, 30 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року N 630, споживачі, які встановили у квартирі багатоквартирного будинку індивідуальні (автономні) системи опалення, оплачують послуги з центрального опалення місць загального користування будинку відповідно до методики, що затверджується центральним органом виконавчої влади з питань житлово-комунального господарства.
 
Згідно положень указаних Правил, централізоване постачання холодної та гарячої води - послуга, спрямована на задоволення потреб споживача у холодній та гарячій воді, яка надається виконавцем з використанням внутрішньобудинкових систем холодного та гарячого водопостачання; централізоване опалення - послуга, спрямована на задоволення потреб споживача у забезпеченні нормативної температури повітря у приміщеннях квартири (будинку садибного типу), яка надається виконавцем з використанням внутрішньобудинкових систем теплопостачання.
 
У квартирі (будинку садибного типу) роботи з установлення засобів обліку води і теплової енергії (далі - квартирні засоби обліку) проводяться спеціалізованою організацією, виконавцем, виробником чи постачальником за рахунок коштів споживача.
 
Квартирні засоби обліку беруться виконавцем на абонентський облік.
 
Періодична повірка, обслуговування та ремонт (у тому числі демонтаж, транспортування та монтаж) квартирних засобів обліку проводяться за рахунок виконавця.
 
Оплата послуг за показаннями засобів обліку води, встановлених у квартирі (будинку садибного типу), проводиться лише у разі здійснення обліку в усіх точках розбору холодної та гарячої води у квартирі (будинку садибного типу) незалежно від наявності засобів обліку на вводах у багатоквартирний будинок.
 
Справляння плати за нормативами (нормами) споживання за наявності квартирних засобів обліку без урахування їх показань не допускається, за винятком випадків, передбачених абзацом п`ятим пункту 15 цих Правил. Виконавець і споживач не мають права відмовлятися від врахування показань засобів обліку.
 
Показання будинкових засобів обліку знімаються представником виконавця один раз на місяць у присутності постачальника та представника споживачів.
 
Показання квартирних засобів обліку знімаються споживачем щомісяця.
 
Засоби обліку води і теплової енергії, встановлені у квартирі (будинку садибного типу) та на вводі у багатоквартирний будинок, підлягають періодичній повірці.
 
Періодична повірка засобів обліку води і теплової енергії проводиться у строк, що не перевищує одного місяця. За цей час споживач оплачує відповідні послуги у такому порядку: з централізованого постачання холодної та гарячої води - згідно із середньомісячними показаннями засобів обліку за попередні три місяці; з централізованого опалення - згідно із середньомісячними показаннями засобів обліку за попередній опалювальний період. У разі несправності засобів обліку води і теплової енергії, що не підлягає усуненню, плата за послуги з моменту п виявлення вноситься згідно з нормативами (нормами) споживання.
 
Плата за надані послуги вноситься споживачем відповідно до показань засобів обліку води і теплової енергії або затверджених нормативів (норм) споживання на підставі платіжного документа (розрахункової книжки, платіжної квитанції тощо) або відповідно до умов договору на встановлення засобів обліку.
 
У платіжному документі передбачаються графи для зазначення поточних і попередніх показань засобів обліку води, теплової енергії, різниці цих показань або затверджених нормативів (норм) споживання, тарифу на даний вид послуг і суми, яка належить до сплати за надану послугу.
 
Зміст положення ч. 4 ст. 319 ЦК України про те, що власність зобов`язує, яке має більш загальний характер, фактично розкривається через закріплений у наступній частині цієї статті принцип, що забороняє власникові використовувати право власності на шкоду правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію та природні якості землі.
 
Згідно ст. 322 ЦК України власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.
 
Пунктом 10 частини третьої статті 20 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" встановлена відповідальність за несвоєчасне здійснення платежів за житлово-комунальні послуги у вигляді пені.
 
За визначенням, наданим у статті 1 вказаного Закону, житлово-комунальні послуги - це результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та перебування осіб у жилих і нежилих приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил.
 
Статтею 526 ЦК України визначені загальні умови виконання зобов`язання, зокрема, зобов`язання повинно виконуватись належним чином згідно з умовами договору та вимогами ЦК України, інших актів цивільного законодавства. Недотримання таких вимог призводить до порушення зобов`язань.
 
Згідно із частиною першою статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, у якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
 
За змістом частини першої статті 901, частини першої статті 903 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.
 
Якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.
 
Зобов`язання боржника сплатити певну грошову суму на користь кредитора відповідно до цивільно-правового договору або з інших підстав, визначених законом, є грошовим зобов`язанням.
 
Правовідношення, у якому замовник зобов`язаний оплатити надану послугу в грошах, а виконавець має право вимагати від замовника відповідної оплати, тобто, у якому передбачено передачу грошей як предмета договору або сплату їх як ціни договору, є грошовим зобов`язанням.
 
З огляду на викладене правовідносини, які склалися між сторонами, є грошовим зобов`язанням, у якому, серед інших прав і обов`язків сторін, на боржників покладено виключно певний цивільно-правовий обов`язок з оплати отриманих житлово-комунальних послуг, якому кореспондує право вимоги кредитора (частина перша статті 509 ЦК України) - вимагати сплату грошей за надані послуги.
 
Отже, виходячи з юридичної природи спірних правовідносин сторін як грошових зобов`язань на них поширюється дія частини другої статті 625 ЦК України як спеціальний вид цивільно-правової відповідальності за прострочення виконання зобов`язання.
 
Закріплена в пункті 10 частини третьої статті 20 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" правова норма щодо відповідальності боржника за несвоєчасне здійснення оплати за житлово-комунальні послуги у вигляді пені не виключає застосування правових норм, установлених у частині другій статті 625 ЦК України. Інфляційне нарахування на суму боргу за порушення боржником грошового зобов`язання, вираженого у національній валюті та трьох відсотків річних від простроченої суми полягає у відшкодуванні матеріальних витрат кредитора від знецінення грошових коштів у наслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за неправомірне користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, тому ці кошти нараховуються незалежно від сплати ним неустойки (пені) за невиконання або неналежне виконання зобов`язання.
 
Таким чином, за відсутності оформлених договірних відносин, але у разі існування прострочення виконання грошового зобов`язання зі сплати отриманих житлово-комунальних послуг боржник несе відповідальність, передбачену частиною другою статті 625 ЦК України.
 
Оспорюючи законність оскаржуваного рішення суду, відповідач до апеляційної скарги долучив  фотокопії комунікацій, проте визнати їх належним доказом  ненадання послуг з опалення   нерухомого майна боржника неможливо,  остільки  указані фотокопії не містять інформації про те, ким, коли та де здійснено фотографії відповідних комунікацій.   
 
Доводи апеляційної скарги про те, що ОСОБА_1 у квартирі не проживає, а у помешканні відсутнє електропостачання та гаряче й холодне водопостачання, опалення,  водовідведення, колегія суддів  визнає необґрунтованими, такими, що не заслуговують на увагу, остільки не проживання боржника у квартирі не свідчить про ненадання  товариством та неотримання боржником послуг з централізованого опалення,  в той час як послуги щодо опалення помешкання відповідача надаються з використанням  внутрішньобудинкових систем теплопостачання.
 
Відповідно до п.6 ч.1 ст.7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач має право на неоплату вартості комунальних послуг (крім постачання теплової енергії) у разі невикористання (за відсутності приладів обліку) за період тимчасової відсутності в житловому приміщенні (іншому об`єкті нерухомого майна) споживача та інших осіб понад 30 календарних днів, за умови документального підтвердження відповідно до умов договорів  про надання комунальних послуг.
 
Отже, указаним Законом не надано споживачу право щодо неоплати вартості комунальних послуг, пов`язаних з теплопостачанням.
 
Даними долученого до справи договору про надання послуг з централізованого  опалення, постачання гарячої води, укладеного його між сторонами 14.02.2022 та актом введення в експлуатацію вузла обліку теплової енергії не спростовано висновки суду про  надання  послуг централізованого опалення квартири відповідача у  заявлений у позові період з листопада 2017 року по червень 2021 року та не звільняє від відшкодування вартості наданих послуг, встановлених у долученому до справи розрахунку.
 
Виходячи з наявних у матеріалах справи та досліджених судом першої інстанції письмових доказів, суд апеляційної інстанції доходить висновку про те, що обставини, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими при вирішенні справи, доведені.
 
Висновки суду щодо наявності підстав для задоволення позовних вимог, відповідають обставинам справи та положенням матеріального закону.
 
Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду та не впливають на їх правильність.
 
Норми матеріального права до спірних правовідносин застосовано правильно.
 
Порушень норм процесуального права, які призвели б до неправильного вирішення справи, колегією суддів не встановлено.
 
Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.
 
За наведених підстав, апеляційну скаргу ОСОБА_1 слід залишити без задоволення, а рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 19 січня 2022 року - без змін.
 
Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 382 ЦПК України, суд, -
П О С Т А Н О В И В :
Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 залишити без задоволення.
 
Рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 19 січня 2022 року залишити без змін.
 
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Суддя-доповідач:

Судді: