УКРАЇНА 
Житомирський апеляційний суд 

Справа №295/2678/21 Головуючий у 1-й інст. Воробйова Т. А. 
Категорія 76 Доповідач Борисюк Р. М. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 жовтня 2022 року 
       Житомирський апеляційний суд у складі:
головуючого судді         Борисюка Р.М.,
суддів         Галацевич О.М., Микитюк О.Ю.,
розглянувши у письмовому провадженні без повідомлення учасників у м. Житомирі  цивільну справу №295/2678/21 за позовом ОСОБА_1 до Громадської організації «Гаражний кооператив «Світанок плюс»» про стягнення заборгованості з виплати заробітної плати та стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні 
за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Богунського районного суду м. Житомира від 08 червня 2022 року, ухвалене під головуванням судді Воробйової Т.А. у м. Житомирі,

у с т а н о в и в :

У березні 2021 року ОСОБА_1 звернулась з даним позовом та після його уточнення остаточно просила; - стягнути з Громадської організації «Гаражний кооператив «Світанок Плюс» заборгованість із виплати заробітної плати за період з 01.07.2019 по 16.02.2021 в розмірі 122 225,71 грн без відрахувань податків та зборів, та компенсації за невикористану щорічну відпустку у кількості 33 дні в розмірі 7175,74 грн без відрахувань податків та зборів; - стягнути з відповідача середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 17.02.2021 по день ухвалення рішення у справі.
В обґрунтування позовних вимог зазначала, що 14.09.2019 була прийнята на посаду бухгалтера Громадської організації «Гаражний кооператив «Світанок», яку 26.02.2019 було перейменовано на Громадську організацію «Гаражний кооператив «Світанок Авто» (далі Організація), а 01.06.2019 було її переведено на посаду старшого бухгалтера.
Починаючи з липня 2019 року відповідач не виплачує їй заробітну плату, мотивуючи це відсутністю первинних документів, відомостей про заробітну плату за попередній період, тощо. Позивач вказує, що довідкою №21 від 04.09.2019 підтверджено факт наявності заборгованості із заробітної плати перед позивачем, що утворилась починаючи з липня 2019 року. Окрім того, згідно даних довідки розмір її заробітної плати становить 7929,00 грн. Позивач неодноразово усно зверталась до відповідача з вимогою виплатити заробітну плату, а 13.08.2020 із письмовою заявою. Останній листом від 16.09.2020 голова правління Організації повідомив, що питання щодо виплати заробітної плати потребує більш детального вивчення та запросив позивача на зустріч з керівництвом. Але до цього часу питання щодо виплати заборгованості по заробітній платі за період з липня 2019 року по 16.02.2021 не вирішене.
05.09.2019 відповідач знову змінив найменування юридичної особи з Громадської організації «Гаражний кооператив «Світанок Авто» на Громадську організацію «Гаражний кооператив «Світанок Плюс».
22.10.2020 вона написала заяву на звільнення за згодою сторін, проте відповідач не надав згоди на її звільнення. Потім була змушена написати заяву на звільнення за власним бажанням, у зв`язку з тим, що власник не виконує вимоги трудового договору та законодавства про працю. Просила звільнити її із займаної посади з 16.02.2021.
Окрім того, з нею при звільненні не було проведено остаточний розрахунок за період з 01.07.2019 по 16.02.2021 у розмірі 122225,71 грн, не сплачено компенсацію за 33 дні невикористаної щорічної відпустки у сумі 7175,74 грн та не було видано їй трудову книжку. 
Рішенням Богунського районного суду м. Житомира від 08 червня 2022 року позов задоволено частковою. Стягнуто з Громадської організації «Гаражний кооператив «Світанок Плюс» на користь ОСОБА_1 заборгованість із виплати заробітної плати за період з 01.07.2019 по 04.09.2019 у розмірі 16650,90 грн без відрахувань податків та зборів. Вирішено питання судових витрат. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.
Не погоджуючись з рішенням суду, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, де просила його скасувати в частині відмови у задоволенні позову та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити повністю.
Апеляційна скарга мотивована тим, що оскаржуване рішення в частині відмови у позові є незаконним та необґрунтованим, висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи та має місце порушення судом норм матеріального та процесуального права. Судом не було взято до уваги ту обставину, що відповідач 10.09.2019 безпідставно її звільнив із займаної посади згідно п.4 ст. 40 КЗпП України. З наказом про звільнення її було ознайомлено лише в лютому 2021 року, що підтверджується показами свідків.
Довідкою Організації № 21 від 04.09.2019 підтверджено наявність заборгованості по заробітній платі, яка утворилась починаючи з липня 2019 року. На ці обставини суд належної уваги не звернув і ухвалив в частині відмови у задоволенні позову незаконне рішення.
Відзив на апеляційну скаргу не надходив.
Відповідно до ч.13 ст.7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.
Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.
Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Враховуючи наведене, розгляд справи здійснюється без повідомлення учасників справи.
Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах ст. 367 ЦПК України, суд дійшов висновку, що апеляційна скарга повинна бути залишена без задоволення з огляду на наступне.
Судом установлено та підтверджується матеріалами справи, що  ОСОБА_1 18.09.2018 була прийнята на роботу до Міської громадської організації «Гаражний кооператив «Світанок», що підтверджується копією наказу про прийняття на роботу №5 від 14.09.2018 (а.с.9) та копією трудової книжки (а.с.8).
Наказом №4 з о/с від 01.06.2019, у зв`язку з реорганізацією та звільненням старшого бухгалтера, переведено бухгалтера ОСОБА_1 з МГО «ГК «Світанок» на посаду старшого бухгалтера в ГО «Гаражний кооператив «Світанок Авто» (а.с.10).
Згідно протоколу №5/09/19 від 05.09.2019 позачергових загальних зборів ГО «Гаражний кооператив «Світанок Авто», затверджено нову назву організації – Громадська організація «Гаражний кооператив «Світанок Плюс» та обрано головою правління Гарбовського В.В. (а.с.47-54).
Відповідно до акту №15 від 10.09.2019, ОСОБА_1 на час відпустки для надання на аудиторську перевірку отримала комп`ютер та бухгалтерські документи Організації з квітня 2019 року. Зокрема, документи по касі, заробітній платі, звіти, накази, трудові угоди та договори купівлі-продажу (а.с. 120).
Згідно з актами, які складені членами ГО ГК «Світанок Авто», у подальшому ГО ГК «Світанок Плюс», ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 від 05.09.2019, 06.09.2019, 07.09.2019 та 10.09.2019, старший бухгалтер ОСОБА_1 була відсутня у вказані дні на роботі протягом робочого дня з 08:00 до 17:00 год (а.с. 73-76).
Наказом Громадської організації «Гаражний кооператив «Світанок Плюс» №1 від 10.09.2019 звільнено з роботи старшого бухгалтера ОСОБА_1 з 10.09.2019 за прогули 05.09.2019, 06.09.2019, 07.09.2019 та 10.09.2019 без поважних причин, згідно з п.4 ч.1 ст.40 КЗпП України (а.с.80).
21 вересня 2019 року позивачу було запропоновано надати пояснення щодо причин відсутності на роботі, надати трудову книжку. Ознайомившись із наказом про звільнення, ОСОБА_1 відмовилася надати письмові пояснення, надати свою трудову книжку або отримати нову. У зв`язку з цим було складено відповідний акт (а.с.77).
Відповідно до протоколу тимчасового доступу до речей та документів від 17.12.2019, складеного слідчим СВ Житомирського ВП ГУНП в Житомирській області Нищук В.П., у ОСОБА_1 , як володільця документів, було вилучено ряд документації, в тому числі бухгалтерської, що стосується фінансово-господарської діяльності юридичної особи ГО «ГК «Світанок Авто» (а.с.121-123).
13.08.2020 ОСОБА_1 звернулася до голови правління Громадської організації «Гаражний кооператив «Світанок Плюс» із заявою про виплату заборгованості по заробітній платі з липня по жовтень 2019 року у сумі 21142,38 грн (а.с.88).
Листом від 16.09.2020 №73 голова правління ОСОБА_2 повідомив ОСОБА_1 про те, що СВ Житомирського ВП ГУНП у Житомирській області проводиться досудове розслідування кримінального провадження по факту викрадення з ГО «ГК «Світанок Плюс» коштів, документації з господарської та бухгалтерської діяльності, а також підробки офіційних документів. Органом досудового розслідування було вилучено документи по нарахуванню та виплаті заробітної плати працівникам ГО «ГК «Світанок Авто» (ГО «ГК «Світанок Плюс») за період 2018-2019 роки, графіки відпусток, розрахунки відпускних та компенсацій при звільненні, тощо. Тому для вирішення питання з необхідності виплати заробітної плати за період з липня по вересень 2019 року, голова правління просив прибути ОСОБА_1 із трудовою книжкою до ГО «ГК «Світанок Плюс». (а.с.89).
07.10.2020 комісією в складі голови правління Громадської організації «Гаражний кооператив «Світанок Плюс» Гарбовського, голови ревізійної комісії Міщука С.П. та адвоката Струкової Л.В. складено акт про відмову ОСОБА_1 у підписанні документів (зокрема, про ознайомлення із наказом про звільнення), наданні трудової книжки, в отриманні нової трудової книжки (а.с.78).
16 лютого 2021 року позивач звернулася із заявою до Громадської організації «Гаражний кооператив «Світанок Плюс» про звільнення з роботи на підставі п.3 ст.38 КЗпП України (а.с.91). 
Організацією ОСОБА_1 направлено відповідь (вих. № 5 від 02.04.2021), згідно якої вона звільнена з роботи з 10 вересня 2019 року відповідно до наказу №1 від 10.09.2019, та зазначено прохання щодо надання останньою трудової книжки для здійснення запису про звільнення, а також про повернення документів і комп`ютерної техніки (а.с.92).
Встановлено, що до Громадської організації «Гаражний кооператив «Світанок Плюс» вказані документи та комп`ютерна техніка не повернуті.
Частиною першою статті 21 Закону України «Про оплату праці» передбачено, що працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору.
Згідно положень статті 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.
Тож чинний закон покладає на підприємство, установу, організацію обов`язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплатити всі суми, що йому належать. У разі невиконання такого обов`язку виникають передбачені статтею 117 КЗпП України правові підстави для застосування матеріальної відповідальності.
Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України).
Згідно з частиною першою статті 80 ЦПК України достатніми є докази, які в своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.
Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Оцінюючи докази, які надала позивач в обґрунтування своїх вимог, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про те, що наказ № 1 від 10.09.2019 про звільнення ОСОБА_1 із посади старшого бухгалтера на підставі п.4 ст. 40 КЗпП України є чинним, оскільки уточнена позовна заява була залишена без розгляду.
В матеріалах справи відсутні будь-які докази того, що починаючи з 05 вересня 2019 року позивач виконувала посадові обов`язки бухгалтера у Громадській організації «Світанок Авто» і перебувала на робочому місці.
Таким чином, виходячи із розміру заробітної плати позивачки, що вказаний у довідці відповідача № 21 від 04.09.2019, суд правильно стягнув із Організації заборгованість по заробітній платі за період з 01.07.2019 по 04.09.2019 в сумі 166540, 90 грн без відрахування податків та зборів.
Позивачем не спростовані доводи відповідача, які підтверджені доказами, щодо відмови ОСОБА_1 від підпису про ознайомлення із наказом про її звільнення, не надання роботодавцю трудової книжки для здійснення відповідного запису, відмова від отримання нової трудової книжки. 
Колегія суддів погоджується з тим, що у не проведенні остаточного розрахунку при звільненні ОСОБА_1 відсутня вина роботодавця, що виключає його відповідальність, передбачену ст. 117 КЗпП України. Тому суд першої інстанції обґрунтовано відмовив у задоволенні позову в частини стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку. 
Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції.
Рішення суду першої інстанції є законним і обґрунтованим. Судом було правильно застосовано норми матеріального та процесуального права.
Відповідно до п.2 ч.3 ст.389 ЦПК України судові рішення у малозначних справах не підлягають касаційному оскарженню. Малозначними, зокрема, є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (п.1 ч.6 ст.19 ЦПК України). Дана справа є малозначною в сили вимог закону.
Керуючись ст. ст. 268, 367, 368, 374, 375, 381-384, 389-391 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Богунського районного суду м. Житомира від 08 червня 2022 року – без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню у касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Головуючий                                 Судді