ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

П О С Т А Н О В А
іменем України

24 жовтня 2022 року 	м. Чернігів	

Унікальний номер справи № 750/8755/21
Головуючий у першій інстанції – Грушко О. П.
Апеляційне провадження № 22-ц/4823/261/22

Чернігівський апеляційний суд у складі:
головуючого - судді Скрипки А.А.
суддів: Євстафіїва О.К., Шарапової О.Л.

сторони: 
позивач: ОСОБА_1 
відповідач: ОСОБА_2 

розглянувши в порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Коропського районного суду Чернігівської області у складі судді Грушко О.П. від 25 жовтня 2021 року, місце ухвалення рішення смт.Короп, дата складання повного тексту рішення - 26 жовтня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зменшення розміру аліментів,  

                             В С Т А Н О В И В:

У серпні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з даним позовом до ОСОБА_2 про зменшення розміру аліментів, в якому просив зменшити розмір аліментів, стягнутих з нього у твердій грошовій сумі на підставі заочного  рішення Коропського районного суду Чернігівської області від 25.02.2020 року у справі №750/13179/20 на користь ОСОБА_2 на утримання двох малолітніх дітей - дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з 5 000 грн. щомісячно до 2 600 грн. щомісячно. Вимоги заявленого позову ОСОБА_1 обґрунтовував тим, що у нього відбулась зміна матеріального стану, оскільки його заробітна плата становить 3 000 грн. в місяць. Крім того, як вказував позивач, на його утриманні перебуває мати ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , яка має незадовільний стан здоров`я, є особою із інвалідністю третьої групи, та потребує постійного догляду з боку позивача та лікування. 
  
Рішенням Коропського районного суду Чернігівської області від 25.10.2021 року відмовлено у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зменшення розміру аліментів. 

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати оскаржуване рішення суду першої інстанції від 25.10.2021 року, та ухвалити нове рішення, яким задовольнити вимоги заявленого позову. Доводи апеляційної скарги вказують, що оскаржуване рішення суду першої інстанції від 25.10.2021 року є необґрунтованим та таким, що ухвалено судом при неповному з`ясуванні обставин справи. В доводах апеляційної скарги ОСОБА_1 зазначає, що судом першої інстанції безпідставно відмовлено у задоволенні вимог заявленого ним позову, оскільки його дохід складає 3 000 грн. в місяць. За доводами апелянта, він працює не на повну зайнятість, а надані відповідачем докази на спростування позовних вимог ОСОБА_1 , а саме фотознімки позивача із сторінки у соціальній мережі, не містять в собі дати, та не можуть бути належними доказами достатнього рівня соціального та економічного забезпечення позивача. Доводи апеляційної скарги стверджують, що суд першої інстанції не прийняв до уваги тієї обставини, що на утриманні ОСОБА_1 знаходиться його мати - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , яка має незадовільний стан здоров`я, є особою із інвалідністю 3 групи, та потребує постійного догляду з боку позивача.   

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 відповідач ОСОБА_2 просить залишити без задоволення апеляційну скаргу ОСОБА_1 у зв`язку із її безпідставністю, та залишити без змін обґрунтоване рішення суду першої інстанції від 25.10.2021 року.

Згідно приписів ч.1 статті 369 ЦПК України, апеляційний суд розглядає справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Коропського районного суду Чернігівської області від 25.10.2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зменшення розміру аліментів, без повідомлення учасників справи.
Відповідно до ч.13 статті 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Як вбачається з матеріалів справи, сторони даного спору обізнані про наявність ухвал апеляційного суду про відкриття апеляційного провадження у справі, та про призначення справи до розгляду в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами без повідомлення (виклику) учасників справи.

Вислухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов наступного висновку.

В ході судового розгляду даної справи судом встановлено, і вказані обставини підтверджуються її матеріалами, що сторони даного спору є батьками двох дітей - дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.10,11).
Заочним рішенням Коропського районного суду Чернігівської області від 25.02.2020 року (а.с.8), з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 стягнуто аліменти на утримання двох дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у твердій грошовій сумі в розмірі 5 000 грн., починаючи із 14.11.2019 року, і до досягнення старшою дитиною повноліття.      
Мати позивача - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , соціальний статус: пенсіонер, проходила стаціонарне лікування у медичних закладах у хронологічні періоди: з 14.08.2012 року по 27.08.2012 року, з 22.11.2019 року по 04.12.2019 року, з 12.02.2020 року по 24.02.2020 року, з 23.08.2020 року по 30.08.2020 року, з 18.08.2021 року по 30.08.2021 року, що підтверджується виписками із медичної карти ОСОБА_5 (а.с.15-16, 53, 57), із зазначеннями відповідного діагнозу, проведеного лікування та лікувальних рекомендацій.  
Як вбачається із копії трудової книжки ОСОБА_1 (а.с.12-13), 11.01.2021 року ОСОБА_1 було прийнято на роботу підсобним робітником до Чернігівського професійного будівельного ліцею.
Згідно довідки Чернігівського професійного будівельного ліцею №18 від 31.05.2021 року (а.с.14), ОСОБА_1 працює за основною формою працевлаштування, загальна сума його доходу за період з 11.01.2021 року по 31.05.2021 року, без урахування аліментів, становить 13 525 грн. 07 коп. 

Як вбачається із оскаржуваного рішення суду першої інстанції від 25.10.2021 року, відмовляючи у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зменшення розміру аліментів, суд першої інстанції, із врахуванням норм права, які регулюють спірні правовідносини та фактичних обставин справи, дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення вимог заявленного позову, оскільки позивачем не доведено обставини, на які він посилається в обґрунтування вимог заявленого позову. Як вказав суд першої інстанції у оскаржуваному рішенні від 25.10.2021 року, на підтвердження обставин, які б свідчили про необхідність зменшення розміру аліментів, позивач надав виписки із історії хвороби своєї матері ОСОБА_5 , датовані: 27.08.2012 року; 04.12.2019 року; 24.02.2020 року; 30.08.2020 року; 30.08.2021 року; діагнози у всіх висновках між собою не відрізняються. За даних обставин, суд першої інстанції дійшов висновку, що факт хвороби матері позивача існував ще до ухвалення заочного рішення суду від 25.02.2020 року про стягнення із позивача аліментів на утримання двох дітей. В той же час, як зазначив суд першої інстанції, позивачем не надано суду доказів спільного проживання із матір`ю, догляду за нею та перебування ОСОБА_5 на його утриманні. Також, суду не було надано позивачем і доказів погіршення його матеріального становища після ухвалення рішення суду про стягнення аліментів на утримання дітей. Фактично, як вказав суд першої інстанції у оскаржуваному рішенні від 25.10.2021 року, аргументи позивача зводяться до незгоди із рішенням Коропського районного суду Чернігівської області від 25.02.2020 року. Але в такому разі позивач мав реалізувати свої права шляхом подання заяви про перегляд заочного рішення або його апеляційного оскарження в порядку, передбаченому цивільним процесуальним законодавством.
  
Доводи апеляційної скарги відносно того, що висновки оскаржуваного рішення суду першої інстанції від 25.10.2021 року не узгоджуються із фактичними обставинами справи та нормами права, які регулюють спірні правовідносини, не можуть бути підставою для скасування рішення суду першої інстанції від 25.10.2021 року, оскільки вказані доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження в ході апеляційного розгляду даної справи.   

В доводах апеляційної скарги ОСОБА_1 зазначає, що судом першої інстанції безпідставно відмовлено у задоволенні вимог заявленого ним позову, оскільки його дохід складає 3 000 грн. в місяць. За доводами апелянта, він працює не на повну зайнятість, а надані відповідачем докази на спростування позовних вимог ОСОБА_1 , а саме фотознімки позивача із сторінки у соціальній мережі, не містять в собі дати, та не можуть бути належними доказами достатнього рівня соціального та економічного забезпечення позивача. Доводи апеляційної скарги стверджують, що суд першої інстанції не прийняв до уваги тієї обставини, що на утриманні ОСОБА_1 знаходиться його мати - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , яка має незадовільний стан здоров`я, є особою із інвалідністю 3 групи, та потребує постійного догляду з боку позивача.   

З даного приводу апеляційний суд вважає за необхідне зазначити наступне. 

Згідно статті 51 Конституції України, батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.
Відповідно до п.1, п.2 статті 3 Конвенції про права дитини (20 листопада 1989 року), ратифікованої Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Статтями 18, 27 Конвенції про права дитини визначено, що батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.
Згідно принципу 6 Декларації прав дитини, дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові та розуміння. Вона має, якщо це можливо, зростати в піклуванні та під відповідальністю своїх батьків, у будь-якому разі - в атмосфері любові та моральної і матеріальної забезпеченості.  
Частинами 2,3 статті 11 Закону України ”Про охорону дитинства” визначено, що кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.
У п.54 рішення Європейського Суду з прав людини від 07.12.2006 року №31111/04 у справі ”Хант проти України” суд нагадує, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага (рішення у справі ”Олссон проти Швеції” (№2) від 27.11.1992 року, Серія А, № 250, статті 35-36, п.90) і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків.

Відповідно до ч.2 статті 150 Сімейного кодексу України, батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.

Згідно ч.2 статті 182 Сімейного кодексу України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.  
    
Відповідно до приписів статті 192 Сімейного кодексу України, яка регламентує зміну розміру аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Доводи апеляційної скарги відносно того, що на утриманні позивача знаходиться його мати - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , яка має незадовільний стан здоров`я, є особою із інвалідністю 3 групи, та потребує постійного догляду з боку позивача, не можуть бути підставою для скасування рішення суду першої інстанції від 25.10.2020 року. Оскільки, як обґрунтовано вказав суд першої інстанції у оскаржуваному рішенні від 25.10.2020 року, хронологія виписок із історії хвороби матері позивача - ОСОБА_5 свідчить про те, що факт хвороби матері позивача існував ще до винесення заочного рішення суду від 25.02.2020 року про стягнення із позивача аліментів на утримання двох дітей.
Згідно положень ч.1,ч.6 статті 81 ЦПК України, яка регламентує обов`язок доказування і подання доказів, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом; доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. 
При цьому, всупереч приписам статті 81 ЦПК України, позивачем не підтверджено належними та достатніми доказами, у розумінні статей: 77, 80 ЦПК України факту перебування у нього на утриманні матері ОСОБА_5 . Факт реєстрації ОСОБА_1 17.11.2021 року (а.с.84) за місцем реєстрації ОСОБА_5 , не є належним та достатнім доказом на підтвердження факту перебування матері позивача, яка отримує відповідну пенсію, у нього на утриманні.            

Як вбачається із копії трудової книжки ОСОБА_1 (а.с.12-13), 11.01.2021 року ОСОБА_1 було прийнято на роботу підсобним робітником до Чернігівського професійного будівельного ліцею.
Згідно довідки Чернігівського професійного будівельного ліцею №18 від 31.05.2021 року (а.с.14), ОСОБА_1 працює за основною формою працевлаштування, загальна сума його доходу за період з 11.01.2021 року по 31.05.2021 року, без урахування аліментів, становить 13 525 грн. 07 коп. 
При цьому, як вбачається із пояснень позивача ОСОБА_1 в судовому засіданні суду першої інстанції, позивач дійсно підробляє ведучим корпоративів та свят. Розміру свого середньомісячного доходу за даними підробітками позивач не вказав.  

Апеляційний суд вважає за необхідне констатувати, що позивачем не надано належних та достатніх доказів, у розумінні приписів статей: 77,80 ЦПК України, щодо погіршення  свого матеріального стану після винесення заочного рішення Коропського районного суду від 25.02.2020 року про стягнення з нього аліментів на утримання двох дітей.    
Доводи апеляційної скарги не спростовують висновку оскаржуваного рішення суду першої інстанції від 25.10.2021 року відносно того, що фактично, аргументи позивача зводяться до його незгоди із заочним рішенням Коропського районного суду Чернігівської області від 25.02.2020 року про стягнення аліментів на утримання двох дітей. Але, в такому разі позивач мав реалізувати свої права шляхом подання заяви про перегляд вказаного заочного рішення Коропського районного суду від 25.02.2020 року про стягнення аліментів на утримання двох дітей, або його апеляційного оскарження у визначеному Законом порядку.   

Враховуючи вищенаведене, доводи апеляційної скарги не містять в собі підстав для скасування оскаржуваного рішення суду першої інстанції від 25.10.2021 року, ухваленого на підставі норм права, які регламентують спірні правовідносини та на основі з`ясованих обставин, на які сторони даного спору посилались, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені судом в ході розгляду справи. 

Керуючись статтями: 367, 368, 369, 374, 375, 381, 382, 383, 384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд,

                            П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення. 

Рішення Коропського районного суду Чернігівської області від 25 жовтня 2021 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду у випадках, передбачених п.2 ч.3 статті 389 ЦПК України, протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.    

Дата складення повної постанови - 24.10.2022 року.

Головуючий:                                                Судді: