справа № 359/4970/16-ц                             головуючий у суді І інстанції Муранова-Лесів І.В.
провадження № 22-ц/824/3637/2022      суддя-доповідач у суді ІІ інстанції Березовенко Р.В.

 

 
 
        ПОСТАНОВА      
      ІМЕНЕМ  УКРАЇНИ

03 жовтня 2022 року                                                                                                м. Київ
 
Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:
 
головуючого судді -	Березовенко Р.В.,   	
суддів:	Лапчевської О.Ф., Мостової Г.І.,	
 
з участю секретаря	 Мариненко Я.С.	

розглянувши у відкритому судовому засіданнів місті Києві цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - адвоката Забродського В`ячеслава Вікторовича на ухвалу Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 20 жовтня 2021 року у складі судді Муранової-Лесів І.В., у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (місто Київ), треті особи: публічне акціонерне товариство «Банк «Фінанси та Кредит», Державна іпотечна установа, про визнання права власності на частку в домоволодінні та земельній ділянці, зняття арешту з частки в цих об`єктах нерухомого майна, а також виключення частки в домоволодінні та земельній ділянці з акту опису й арешту майна,-
 
В С Т А Н О В И В:
 
06 вересня 2021 року до Бориспільського міськрайонного суду Київської області надійшла заява ОСОБА_3 про скасування заходів забезпечення позову, застосованих ухвалою Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 16 вересня 2016 року у справі № 359/4970/16-ц шляхом зупинення продажу (реалізації) житлового будинку з господарськими спорудами по АДРЕСА_1 . Вказані заходи забезпечення позову, на думку заявника, унеможливлюють виконання рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області у справі №2-2105/2010.
 
Ухвалою Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 20 жовтня 2021 року клопотання ОСОБА_3 про скасування заходів забезпечення позову задоволено. Скасовано заходи забезпечення позову, вжиті відповідно до ухвали Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 16 вересня 2016 року у справі № 359/4970/16-ц шляхом зупинення продажу (реалізації) житлового будинку з господарськими спорудами по АДРЕСА_1 .
 
Не погоджуючись з вказаною ухвалою суду,  ОСОБА_1 , через представника - адвоката Забродського В`ячеслава Вікторовича, подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення та неправильне застосування судом першої інстанції норм процесуального та матеріального права, неправильне встановлення обставин справи, які мають значення, просила скасувати ухвалу та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити ОСОБА_3 в задоволенні клопотання про скасування заходів забезпечення позову, вжитих ухвалою Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 16 вересня 2016 року в справі № 359/4970/16-ц.
 
При цьому, апелянт зазначає, що ОСОБА_3 не є учасником справи № 359/4970/16-ц, процесуальні рішення (ухвала суду) про заміну (процесуальне правонаступництво) третьої особи в даній справі з ПАТ «Фінанси та Кредит» на ОСОБА_3 судом не приймалося. При цьому звертає увагу суду апеляційної інстанції на те, що ОСОБА_1 (позивач) не відступала й не могла відступити своє право вимоги на користь ОСОБА_3 в Ѕ частці домоволодінні по АДРЕСА_1 та земельній ділянці, площею 0,0898 га, кадастровий номер: 3220883201:01:005:0004. Апелянт наголошує, що в розумінні частини 1 статті 158 ЦПК України правом на подання клопотання про скасування заходів забезпечення позову наділені лише учасники справи, тобто в ОСОБА_3 відсутнє право на звернення з відповідним клопотанням.
Окрім того, апелянт зазначає про те, що судом першої інстанції не було забезпечено можливості участі в судовому процесі учасників справи. Пояснює це тим, що 19 жовтня 2021 року представника позивача засобами телефонного зв`язку працівником суду було повідомлено, що судове засідання в справі, призначене на  20 жовтня 2021 року, не відбудеться, оскільки в Бориспільському міськрайонному суді Київської області буде відсутнє освітлення. Таким чином, апелянт вважає, що судом першої інстанції було порушено право позивача на доступ до правосуддя, на справедливий суд, принцип змагальності, рівності сторін.
Також наголошує, що, враховуючи, що заходи забезпечення позову є гарантіями реального виконання рішення суду та наявність права на касаційне оскарження рішень суду апеляційної інстанції, з огляду на підстави скасування рішення суду першої інстанції, висновок суду про наявність підстав для скасування заходів забезпечення позову є необґрунтованим.
Окрім того, апелянт зазначає, що клопотання про скасування заходу забезпечення позову в даній справі має вирішуватися судом, яким ухвалено рішення про відмову в задоволенні позову, тобто Київським апеляційним судом, а не судом, яким ухвалено рішення про задоволення позову, що, на думку апелянта, є окремою та самостійною підставою для скасування ухвали.
Також апелянт вважає, що враховуючи надіслання до Верховного Суду матеріалів справи № 359/4970/16-ц, провадження з розгляду клопотання про скасування заходів забезпечення позову підлягало зупиненню на підставі п.п. 15.12 п.15 розділу ХІІ «Перехідні положення», п.6 ч.1 ст. 251, ч. 9 ст. 10 ЦПК України.
 
В ухвалі про відкриття апеляційного провадження учасникам справи було надано строк для подачі відзиву на апеляційну скаргу, однак відзиву до суду не надходило. 
 
Учасники справи належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи, до суду не з`явилися, однак їх неявка згідно вимог ч. 2 ст. 372 ЦПК України  не перешкоджає розгляду справи.
 
Дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню.
Задовольняючи клопотання ОСОБА_3 про скасування заходів забезпечення позову, суд першої інстанції виходив з того, що він є правонаступником стягувача (позивача), а судове рішення у цивільній справі, у якій вживались заходи забезпечення позову, та яким відмовлено в задоволенні позову, набрало законної сили, тому підстави для подальшої дії заходів забезпечення позову відсутні. 
 
Оцінюючи висновки суду першої інстанції, колегія суддів виходить з такого. 
 
Судом встановлено, що ухвалою Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 16 вересня 2016 року у справі № 359/4970/16-ц за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ), треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідачів: Публічне акціонерне товариство «Банк «Фінанси та Кредит, Державна іпотечна установа, про визнання права власності на частку в домоволодінні та земельній ділянці, зняття арешту з частки в цих об`єктах нерухомого майна, а також виключення частки в домоволодінні та земельній ділянці з акту опису й арешту майна, було задоволено заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову та зупинено продаж (реалізацію) житлового будинку з господарськими спорудами по АДРЕСА_1 (а.с.16-17).
 
Постановою Київського апеляційного суду від 15 жовтня 2020 року було частково задоволено апеляційну скаргу Державної іпотечної установи, скасовано рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 01 червня 2020 року у вищевказаній цивільній справі № 359/4970/16-ц та ухвалено нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ), треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідачів: Публічне акціонерне товариство «Банк «Фінанси та Кредит , Державна іпотечна установа, про визнання права власності на частку в домоволодінні та земельній ділянці, зняття арешту з частки в цих об`єктах нерухомого майна, а також виключення частки в домоволодінні та земельній ділянці з акту опису й арешту майна (а.с.18-28, 29-33).
 
Відповідно до ч.ч.1,2 ст.158 ЦПК України суд може скасувати заходи забезпечення позову з власної ініціативи або за вмотивованим клопотанням учасника справи. Клопотання про скасування заходів забезпечення позову розглядається в судовому засіданні. За результатами розгляду клопотання про скасування заходів забезпечення позову, вжитих судом, постановляється ухвала (ч.4 ст. 158 ЦПК України).
 
У пункті 9 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 03.06.2016 № 5 «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна» судам роз`яснено, що заходи забезпечення позову можуть бути скасовані судом, який розглядає цивільну справу (ч. 3 ст. 154 ЦПК України). При цьому із заявою про скасування заходів забезпечення позову (накладення арешту на майно або грошові кошти) може звернутись лише особа, щодо якої такі заходи забезпечення позову вжито, тобто сторона у справі чи третя особа, яка заявила самостійні вимоги щодо предмета спору (ч. 4 ст. 154 ЦПК України). Інша особа, яка вважає, що майно, на яке було накладено арешт у порядку забезпечення позову, належить їй, а не стороні у справі, може звернутись до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту (ст. 60 Закону України «Про виконавче провадження»).
 
Частиною 1 статті 42 ЦПК України передбачено, що у справах позовного провадження учасниками справи є сторони, треті особи.
 
Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_3 не є учасником даної справи №359/4970/16-ц.  Процесуальні рішення суду щодо залучення його до участі у даній справі як співвідповідача, заміни неналежного відповідача чи процесуального правонаступництва в матеріалах цивільної справи № 359/4970/16-ц відсутні.
 
Натомість, з оскаржуваної ухвали суду першої інстанції, крім іншого, вбачається, що ухвалою Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 22 квітня 2021 року у іншій цивільній справі №2-2105/2010 (провадження 6/359/71/2021), яка набрала законної сили 29.06.2021 (а.с.3-6), було задоволено заяву ОСОБА_3 та замінено стягувача з Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» на його правонаступника - ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_1 ) у справі №2-2105/2010 щодо виконання рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 04.11.2010 в частині стягнення з ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» заборгованості за кредитним договором №16-07-Ид/19 від 23.03.2017 року у розмірі 4 185 440 гривень.
 
Тобто, судом першої інстанції було з`ясовано, що процесуальне правонаступництво ОСОБА_3 було встановлено і визнано його правонаступником стягувача (позивача) Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» у іншій справі, саме за позовом Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит».
 
Поряд з цим, у справі, в якій заявник просить скасувати заходи забезпечення позову,  Публічне акціонерне товариство «Банк «Фінанси та Кредит» є третьою особою без самостійних вимог і його правонаступництво у цій справі не визнавалося.
 
Отже, колегія суддів апеляційного суду вважає, що судом першої інстанції помилково взято до уваги заміну стягувача з Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» на його правонаступника - ОСОБА_3 в справі №2-2105/2010, оскільки заява про скасування заходів забезпечення позову була подана в межах справи № 359/4970/16-ц.
 
Апеляційний суд наголошує, що заміна сторони в справі № 2-2105/2010 не може свідчити про автоматичну заміну сторони в іншій справі № 359/4970/16-ц. 
 
Отже, враховуючи те, що ОСОБА_3 не є учасником справи №359/4970/16-ц, тому він не є особою, якій законом надано право подання клопотання про скасування заходів забезпечення позову у цій справі. 
 
Отже, оскільки клопотання про скасування заходів забезпечення позову в даній справі подано особою, яка не мала такого процесуального права, апеляційний суд вважає, що оцінка висновків суду першої інстанції щодо суті заяви, а саме: встановлення наявності чи відсутності підстав для скасування заходів забезпечення позову в даній справі є передчасною, а відтак, на інші доводи апелянта апеляційний суд відповідь не надає.
 
Таким чином, апеляційний суд вважає, що доводи апеляційної скарги про незаконність та необґрунтованість оскаржуваного судового рішення, порушення судом норм процесуального права при його постановленні знайшли своє підтвердження під час розгляду справи.
Ухвалюючи судове рішення, крім іншого, колегія суддів приймає до уваги вимоги ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», відповідно до якої суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини зазначені в  рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (RuizTorija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, № 303А, п. 2958, про те, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.
За таких обставин, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги заслуговують на увагу, тому, відповідно до положень статті 379 ЦПК України, ухвала підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про відмову в задоволенні клопотання ОСОБА_3 про скасування заходів забезпечення позову, вжитих відповідно до ухвали Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 16 вересня 2016 року у справі № 359/4970/16-ц.
 Керуючись ст. ст. 374, 379, 382 ЦПК України, апеляційний суд
П О С Т А Н О В И В:
 
Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Забродського В`ячеслава Вікторовича - задовольнити.
 
Ухвалу Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 20 жовтня 2021 року - скасувати та постановити нове судове рішення, яким у задоволенні клопотання ОСОБА_3 про скасування заходів забезпечення позову, вжитих відповідно до ухвали Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 16 вересня 2016 року у справі № 359/4970/16-ц - відмовити.
 
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів у випадках, передбачених статтею 389 Цивільного процесуального кодексу України.

         Головуючий:                                                                                           Р.В. Березовенко

         Судді:                                                                                                        О.Ф. Лапчевська

       Г.І.Мостова