ПІВНІЧНО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
33001 м.Рівне, вул.Яворницького, 59
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

11 жовтня 2022 року                                                                                Справа № 918/295/22 

Північно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: 
головуючий суддя Грязнов В.В., суддя Розізнана І.В. ,  суддя Бучинська Г.Б. 

секретар судового засідання Петрук О.В.,

представники учасників справи не з`явились;

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Приватного підприємства «Айслаг» на рішення господарського суду Рівненської області від 08.08.2022, повний текст якого складено 08.08.2022, у справі №918/295/22 (суддя Андрійчук О.)

за позовом         Приватного підприємства «Айслаг» м.Луцьк 
до                        Іноземного підприємства «Томашгородський каменедробильний завод»
                         смт.Томашгород Рокитнівського р-ну Рівненської обл.
про стягнення  1 357 000,00 грн заборгованості по розрахунках,-

У травні 2022 року до господарського суду Рівненської області надійшла позовна заява Приватного підприємства «Айслаг» (надалі в тексті – Приватне підприємство) про стягнення з Іноземного підприємства «Томашгородський каменедробильний завод» (надалі в тексті – Іноземне підприємство) 1 357 000,00 грн заборгованості по розрахунках за поставлений товар та зі сплати відсотків за користування товарним кредитом згідно укладеного договору поставки №29 від 11.02. 2022р.(арк.справи 1-3).
Рішенням господарського суду Рівненської області від 08.08.2022 у справі №918/295/22 позов задоволено частково, присуджено до стягнення з Відповідача на користь Позивача 516000,00 грн. основного боргу та 13426,85 грн. пені. В частині стягнення 827573,15 грн. відсотків за користування товарним кредитом відмовлено. Вмотивовуючи відмову в позові, суд першої інстанції повважав, що спосіб обчислення 2% за користування кредитом підпадає під визначення пені, тому обмежив заявлену суму відсотків розміром подвійної облікової ставки. Покликаючись на приписи ст.3 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» та ч.2 ст.343 ГК України, місцевий господарський суд здійснив перерахунок розміру пені та визначив її в сумі 13426,85 грн., зазначивши, що розмір пені за прострочку платежу не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня. Тому, якщо в укладеному сторонами договорі зазначено вищий розмір пені, ніж передбачений у цій нормі, застосуванню підлягає пеня в розмірі згаданої подвійної облікової ставки (арк.справи 34-41).
 Не погоджуючись із рішенням, Позивач подав скаргу, в якій просив змінити рішення господарського суду Рівненської області від 08.08.2022 у даній справі та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог в частині стягнення відсотків за користування товарним кредитом в розмірі 827573,15 грн., в решті просив залишити рішення суду без змін.(арк.справи 45-52). На думку апелянта, суд першої інстанції під час розгляду справи неправильно застосував норми матеріального права, що зумовило неповне та необ`єктивне встановлення всіх обставин справи. Апелянт звертає увагу, що при укладенні 11.02.2022 договору поставки, сторони погодили умови здійснення поставки, оплати за отриманий товар, а також відповідальність за його порушення. Поруч з тим, Відповідач у визначений п.5.1 договору строк не сплатив вартості товару, а отже – погодився, що товар є таким, що поставлений на умовах товарного кредиту.
Апелянт не погоджується з правовою оцінкою суду першої інстанції, оскільки визначені у пункті 5.2 договору проценти за користування товарним кредитом за своєю правовою природою є процентами за користування чужими грошовими коштами і стягнення таких процентів є ні видом забезпечення виконання зобов`язань, ні штрафною санкцією. 
Ухвалою Північно-західного апеляційного господарського суду від 06.09.2022 відкрито апеляційне провадження у справі №918/295/2 розгляд справи призначено на 11.10.2022.(арк. справи 59).
04.10.2022 від представника Іноземного товариства – адвоката Білака Я.Ю. надійшло клопотання про надання можливості прийняти участь в судовому засіданні 11.10.2022 в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів, яке апеляційний суд задоволив.(арк.справи 61-62). 
Проте, в день судового засідання 11.10.2022, адвокат Білак Я.Ю. на зв`язок не вийшов, при цьому колегія суддів звертає увагу, що відповідно до ч.5 ст.197 ГПК України – ризики технічної неможливості участі у відеоконференції поза межами приміщення суду, переривання зв`язку тощо несе учасник справи, який подав відповідну заяву.
Правом на подання відзиву на дату судового розгляду Відповідач не скористався.
Учасники справи не забезпечили явку своїх представників у призначене судове засідання, при цьому, явка сторін обов`язковою не визнавалась, а матеріалів справи достатньо для розгляду справи по суті. 
Розглянувши доводи апеляційної скарги, вивчивши матеріали справи, наявні в ній докази, перевіривши правильність додержання судом першої інстанції норм матеріального та процесуаль-ного права, Північно-західний апеляційний господарський суд

                                                     ВСТАНОВИВ:

Як вбачається з матеріалів справи, 11.02.2022 Приватного підприємства «Айслаг»-поста-чальник та Іноземне підприємство «Томашгородський каменедробильний завод»-покупець уклали договір поставки №29 (надалі в тексті – Договір), за умовами якого постачальник зобов`язується поставити та передати або передати зі свого складу покупцю у власність нафтопродукти (далі – товар), в асортименті, кількості, за ціною, що зазначені в накладних, які підписуються представниками сторін договору, а покупець зобов`язується прийняти та оплатити товар на умовах цього договору.
Документ на товар, які постачальник повинен передати покупцеві: накладні на відвантаження товару. Накладна на відвантаження товару є узгодженням асортименту товару, його кількості та ціни, прирівнюється до специфікації і є невід`ємною частиною цього договору.(п.1.2 Договору).
У розділі 2 договору зазначено, що одиниця виміру кількості товару – літр. Загальна кількість товару, асортимент і ціна товару погоджується сторонами при формуванні замовлення та визначаються в накладних, які підписуються сторонами. Ціна товару включає податки та обов`язкові платежі, передбачені чинним законодавством. Загальну суму поставки складає сума всіх накладних, за яким був поставлений товар за цим договором. У загальну вартість договору включено ПДВ 20%.
Розділом 4 договору визначені строки та порядок поставки товару, зокрема поставка товару (кожної окремої партії) здійснюється автомобільним транспортом на умовах таких базисів: ЕХW, СРТ, якщо інше не передбачено домовленістю сторін. Умови (базис) поставки товару визначаються на підставі заявки покупця. Поставка кожної партії товару здійснюється на підставі накладної згідно із замовленням покупця. Замовлення передається покупцем усно або шляхом заповнення бланку замовлення, електронною поштою, факсом тощо. Зміни в замовлення вносяться за згодою сторін. Підтвердженням факту подання покупцем та отримання постачаль-ником заявки є накладна, підписана сторонами. Поставка замовленого товару здійснюється в межах наявного на момент поставки асортименту і кількості товару у постачальника. Після підписання представниками обох сторін накладної про здачу-приймання товару замовлення втрачає цінність, а накладна, що свідчить про погодження сторонами асортименту, кількості та ціни кожного найменування, загальної вартості відповідної партії товару, стає невід`ємною частиною цього договору. Поставка товару здійснюється протягом десяти днів з моменту прийняття заявки або в строки, погоджені сторонами при прийняті заявки.
За умовами п.5.1 Договору покупець має право здійснити попередню оплату замовленого товару протягом одного банківського дня з моменту отримання рахунку від постачальника або повну/часткову оплату отриманого товару на розрахунковий рахунок постачальника протягом 14 календарних днів з дня відвантаження, зазначеного у накладних. 
У випадку неоплати покупцем відвантаженої партії товару в строки, що вказані в п.5.1 договору, постачальник має право рахувати, а покупець дає згоду на те, щоб неоплачений товар рахувався поставленим на умовах товарного кредиту, терміном на 30 календарних днів, почина-ючи з наступного дня після відвантаження товару з нарахуванням покупцю 2% за кожен день використання товарного кредиту. Покупець зобов`язується оплатити товар, поставлений на умовах товарного кредиту, і сплатити відсотки за його використання в терміни, що вказані в п.5.3 Договору. Під наданням покупцем згоди на те, щоб неоплачений товар рахувався поставленим на умовах товарного кредиту розуміється підписання цього договору.(п.5.2 Договору).
Відповідно до п.5.3 Договору, покупець зобов`язаний оплатити суму товарного кредиту на 31 день від дати відвантаження вказаної в накладній, а відсотки за його використання протягом семи календарних днів з моменту отримання вимоги від постачальника про оплату. Покупець має право на дострокове погашення товарного кредиту і відсотків за його використання. Відсотки нарахову-ються на залишок заборгованості. 
Згідно п.5.4, якщо після закінчення 30 днів користування товарним кредитом покупець не внесе передбачених договором платежів, він продовжує сплачувати відсотки за користування товарним кредитом до повного погашення заборгованості, а також сплачувати пеню в розмірах, передбачених у п.8.2 Договору. 
При проведені оплати покупець зобов`язаний вказувати у платіжних дорученнях номер цього договору.(п.5.5 Договору).
У разі недостатності суми проведеного платежу для виконання грошового зобов`язання у повному обсязі, ця сума погашає вимоги постачальника у такій черговості: у першу чергу сплачу-ється основна сума боргу, в другу – проценти (при наявності вимоги про оплату) та неустойка, у третю – відшкодовуються витрати, пов`язані з одержанням виконання.(п.5.6 Договору).
Сторони домовились, що за наявності заборгованості, незалежно від причин її виник-нення, кошти, які надходять від покупця, зараховуються в першу чергу на погашення заборго-ваності, що утворилась раніше, незалежно від призначення платежу.(п.5.7 Договору).
Пунктами 6.7.1, 6.7.2 Договору сторони погодили, що обов`язком покупця є прийняття товару від постачальника протягом 10 банківських днів з моменту надання постачальнику заявки та оплата товару відповідно до умов цього договору. 
У випадку прострочення виконання грошового зобов`язання, покупець згідно п.8.2 Договору, зобов`язаний сплатити постачальнику пеню в розмірі подвійної облікової ставки, яка діяла на момент прострочення, за кожен день прострочення, від неоплаченої суми за товар та 30% річних за користування чужими грошовими коштами. 
У випадку прострочення поставки товару постачальник сплачує Покупцю штраф в розмірі 0,01% від суми непоставленого в строк товару.(п.8.3 Договору).(арк.справи 4-6).
Договір набирає чинності з моменту його підписання і діє до 31.12.2023, але у будь-якому випадку до повного виконання взятих на себе сторонами зобов`язань. У випадку, якщо за місяць до закінчення терміну дії цього договору жодна із сторін у письмовій формі не повідомить про його розірвання, договір вважається пролонгованим на наступний календарний рік.(п.7.1 Договору).

Як стверджено матеріалами справи, згідно умов Договору Приватне підприємство на підставі накладної №000272 від 11.02.2022 передало, а Іноземне підприємство прийняло товар – дизельне паливо у кількості 20 000 л на загальну суму 616 000,00 грн.(арк.справи 7).
Отримавши товар, Іноземне підприємство частково оплатило його вартість в сумі 100000,00 грн, що стверджується платіжними дорученнями №882 від 23.02.2022 на суму 50000,00 грн та №2137 від 20.04.2022 на суму 50000,00 грн. Внаслідок чого заборгованість Відповідача перед Позивачем склала 516000,00 грн (616000,00 грн - 100000,00 грн).(арк.справи 8-9).
З матеріалів справи вбачається, що пропозиція в 7-денний термін сплатити 1357000,00 грн. заборгованості, в тому числі 516000,00 грн заборгованість за поставлений товар, відсотки за користування товарним кредитом – 841000,00 грн, яка вбачається з претензії Позивача №28/01-03 від 28.04.2022 – залишена Відповідачем без відповіді та без задоволення.(арк.справи 10).
Вважаючи, що неоплатою вартості товару і несплатою процентів за користування товарним кредитом Відповідач порушує його права, Позивач звернувся до суду з позовом про стягнення заборгованості за договором поставки на умовах товарного кредиту.
Як вже зазначалось, рішенням від 08.08.2021 господарський суд Рівненської області задоволив позов частково: а саме присудив 516000,00 грн основного боргу та 13426,85 грн пені, в частині стягнення 827 573,15 грн відмовив.(арк.справи 34-41).

Перевіривши додержання судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, апеляційний суд вважає апеляційну скаргу обґрунтованою та такою, що підлягає до задоволення з огляду на наступне:
У відповідності до ч.1 ст.269 ГПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Предметом даного спору є заборгованість за договором поставки.

Статтею 15 Цивільного кодексу України (надалі в тексті – ЦК України) встановлено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.
Згідно вимог ч.ч.1-2 ст.11 ЦК України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема є договори та інші правочини.
У відповідності до вимог ст.202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Згідно з ч.1 ст.627 ЦК України встановлено, що відповідно до статті 6 цього кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Договором, згідно статті 626 ЦК України, є домовленість двох або більше сторін, спрямо-вана на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст.629 ЦК України).
Згідно положень ст.509 ЦК України встановлено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. 
За договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.(стаття 712 ЦК України).
Згідно положень ст.655 ЦК України, за договором купівлі-продажу одна сторона (прода-вець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.
Пунктом 1.2 Договору встановлено, що документи на товар, які постачальник повинен передати покупцю: накладні на відвантаження товару. Сторони за даним договором домовились, що накладна на відвантаження товару є узгодженням асортименту товару, його кількості та ціни, прирівнюється до специфікації і є невід`ємною частиною до даного договору.
Матеріали справи свідчать, що Позивач, належним чином виконав договірні зобов`язання з поставки товару, що стверджується накладною на відвантаження палива №000272 від 11.02.2021 на суму 616000,00 грн. Відповідач, прийняв поставлений товар без зауважень та претензій щодо кількості та якості товару.
Покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпо-рядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встанов-лений інший строк оплати товару.(ч.1 ст.692 ЦК України).
Пунктом 5.1 Договору встановлено, що покупець має право здійснити попередню оплату замовленого товару протягом одного банківського дня з моменту отримання рахунку від поста-чальника або повну оплату отриманого товару на розрахунковий рахунок постачальника протягом 14 календарних днів з дня відвантаження, зазначеного у накладних. 
Разом з тим, всупереч взятим на себе зобов`язанням вартість поставленого товару у строк, встановлений Договором Відповідач не оплатив, чим порушив положення ч.1 ст.530 ЦК України.
У відповідності до вимог ст.1057 ЦК України встановлено, що договором, виконання якого пов`язане з переданням у власність другій стороні грошових коштів або речей, які визначаються родовими ознаками, може передбачатися надання кредиту як авансу, попередньої оплати, відстрочення або розстрочення оплати товарів, робіт або послуг (комерційний кредит), якщо інше не встановлено законом. До комерційного кредиту застосовуються положення статей 1054-1056 цього Кодексу, якщо інше не встановлено положеннями про договір, з якого виникло відповідне зобов`язання, і не суперечить суті такого зобов`язання.
Згідно з ч.5 ст.694 ЦК України, якщо покупець прострочив оплату товару, на прострочену суму нараховуються проценти відповідно до статті 536 цього Кодексу від дня, коли товар мав бути оплачений, до дня його фактичної оплати. Договором купівлі-продажу може бути передбачений обов`язок покупця сплачувати проценти на суму, що відповідає ціні товару, проданого в кредит, починаючи від дня передання товару продавцем.
З огляду на наведені положення законодавства та обставини справи, стверджені матері-алами справи, апеляційний суд вважає, що оскільки Відповідач не оплатив вартість поставленого Позивачем товару у встановлені в п.5.1 Договору строки – товар вважається поставленим на умовах товарного кредиту згідно з п.5.2 Договору терміном на 30 днів календарних днів, починаючи з дня після відвантаження товару.

Щодо висновку суду першої інстанції про відмову в позові, колегія суддів зазначає таке.
Відповідно до вимог ст.199 Господарського кодексу України (надалі в тексті – ГК України) виконання господарських зобов`язань забезпечується заходами захисту прав та відповідальності учасників господарських відносин, передбаченими цим Кодексом та іншими законами. За погод-женням сторін можуть застосовуватися передбачені законом або такі, що йому не суперечать, види забезпечення виконання зобов`язань, які звичайно застосовуються у господарському (діловому) обігу.
Отже, законодавець наділив суб`єктів господарських відносин правом встановлення окремих видів відповідальності при укладенні договору для забезпечення виконання госпо-дарських зобов`язань. 
Так, пунктами 8.2, 8.3 Договору сторони передбачили штрафні санкції за прострочення поставки товару та за прострочення виконання грошового зобов`язання у вигляді пені в розмірі подвійної облікової ставки, яка діяла на момент прострочення, за кожен день прострочення, від неоплаченої суми за товар та 30% річних за користування чужими грошовими коштами
Поряд з тим, пунктом 5.2 Договору сторони погодили, умову, яка настає у випадку неоплати покупцем відвантаженої партії товару протягом 14 календарних днів з дня його відвантаження: постачальник вправі рахувати, а покупець дає згоду на те, щоб неоплачений товар рахувався поставленим на умовах товарного кредиту, терміном на 30 календарних днів, починаючи з наступного дня після відвантаження товару з нарахуванням покупцеві 2% за кожен день використання товарного кредиту. Покупець зобов`язується оплатити товар, поставлений на умовах товарного кредиту і сплатити відсотки за його використання в терміни, що вказані в п.5.3 Договору. Під наданням покупцем згоди на те, щоб неоплачений товар рахувався поставленим на умовах товарного кредиту розуміється підписання цього договору.
У відповідності до п.5.4 Договору, якщо після закінчення 30 днів користування товарним кредитом, покупець не внесе всіх передбачених договором платежів – він продовжує сплачувати відсотки за користування товарним кредитом до повного погашення заборгованості, а також сплачувати пеню в розмірах, передбачених в п.8.2 Договору.
Вказані умови Договору кореспондують з положеннями ст.694 ЦК України, згідно яких договором купівлі-продажу може бути передбачено продаж товару в кредит з відстроченням або з розстроченням платежу, а частина 5 цієї статті передбачає нарахування на прострочену суму процентів, відповідно до ст.536 цього Кодексу, від дня, коли товар мав бути оплачений, до дня його фактичної оплати у випадку прострочення покупцем оплати товару.
За користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства (ст.536 ЦК України).
За змістом п.п.14.1.245 п.14.1 ст.14 Податкового кодексу України товарний кредит – товари (роботи, послуги), що передаються резидентом або нерезидентом у власність юридичних чи фізичних осіб на умовах договору, що передбачає відстрочення остаточних розрахунків на визначений строк та під процент. Товарний кредит передбачає передачу права власності на товари (роботи, послуги) покупцеві (замовникові) у момент підписання договору або в момент фізичного отримання товарів (робіт, послуг) таким покупцем (замовником), незалежно від часу погашення заборгованості.
Згідно з п.п.14.1.206 п.14.1 ст.14 зазначеного Кодексу, відсотки – це дохід, який сплачується (нараховується) позичальником на користь кредитора як плата за використання залучених на визначений або невизначений термін коштів або майна. До відсотків, зокрема, включається платіж за використання товарів (робіт, послуг), отриманих у кредит, і платіж за придбання товарів та виплат.
На переконання апеляційного суду, підписавши Договір поставки, сторони погодили всі умови, в тому числі наслідки несплати за поставлений товар, якими згідно п.5.2 є право нарахо-вувати покупцеві 2% від неоплаченої суми за кожен день використання товарного кредиту.
Як зазначалось вище, таке право передбачити в договорі обов`язок покупця сплачувати проценти на суму, що відповідає ціні товару, проданого в кредит, починаючи з дня передання товару продавцем – надано сторонам частиною п`ятою статті 694 ЦК України, яка регулює правовідносини, пов`язані з продажем товару в кредит, та узгоджується із свободою договору, встановленою статтею 627 ЦК України, коли сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Натомість, суд першої інстанції помилково ототожнив поняття відповідальності у вигляді пені та відсотків за користування товарним кредитом. Адже, згідно ст.536 ЦК України, на яку є посилання у ч.5 ст.694 ЦК України – проценти сплачуються за користування чужими грошовими коштами, і проценти не є відповідальністю.
Пеня є відповідальністю за порушення боржником зобов`язання (ст.549 ЦК України) і за умовами Договору нараховується за кожний день прострочення від неоплаченої суми, або суми невиконаної чи неналежно виконаної угоди, тобто по факту протиправних дій, а не на суму, що відповідає ціні товару.
З огляду на вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку, що відмовляючи в частині стягнення відсотків за користування товарним кредитом, суд першої інстанції, безпідставно ототожнивши договірну відповідальність із платою за користування коштами, прийняв рішення, що ґрунтується на неправильному застосуванні норм матеріального права, а тому рішення в оскаржуваній частині підлягає скасуванню.

На переконання апеляційного суду всі доводи та вимоги апеляційної скарги розглянуто.
Статтею 74 ГПК України передбачено обов`язок кожної із сторін довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.(ст.86 ГПК України).
За наслідками розгляду апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що наявні всі підстави для задоволення апеляційної скарги Позивача та скасування рішення суду першої інстанції в оскаржуваній частині з підстав ст.277 ГПК України через неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, визнання судом першої інстанції встановленими обставин, що мають значення для справи, які не були доведеними та невідповідності обставинам справи висновків, викладених в рішенні, що призвело до ухвалення частково необґрунтованого судового рішення.
Крім того, на підстав статті 129 ГПК України, з огляду на задоволення апеляційної скарги, з Іноземного підприємства «Томашгородський каменедробильний завод» належить стягнути судові витрати пропорційно задоволеним вимогам.

Керуючись ст.ст. 34, 86, 232, 233, 240, 275, 277, 282, 284 Господарського процесуального кодексу України, Північно-західний апеляційний господарський суд
                                                      ПОСТАНОВИВ:
1. Апеляційну скаргу Приватного підприємства «Айслаг» на рішення господарського суду Рівненської області від 08.08.2022 у справі №918/295/22 задоволити.
2. Рішення господарського суду Рівненської області від 08.08.2022 у справі №918/295/22 в частині відмови у задоволенні позовних вимог скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги Приватного підприємства «Айслаг» про стягнення 827573,15 грн відсотків за користування товарним кредитом задоволити.
3. Стягнути з Іноземного підприємства «Томашгородський каменедробильний завод» (34240, Рівненська область, Рокитнівський район, смт.Томашгород, вул.Заводська,3, ідентифікаційний код 04990904) на користь Приватного підприємства «Айслаг» (43006, м.Луцьк, вул.Стрілецька, 4, ідентифікаційний код 13369787) 827573,15 грн відсотків за користування товарним кредитом та 18620,40 грн витрат зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги.
4. Доручити місцевому господарському суду видачу відповідного наказу.
5. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верхов-ного Суду протягом 20 днів з моменту виготовлення повного тексту постанови.
6. Матеріали справи №918/295/22 повернути до господарського суду Рівненської області.

Головуючий  суддя                                                                      Грязнов В.В. 

Суддя                                                                                              Розізнана І.В.  

Суддя                                                                                              Бучинська Г.Б.